Справа № 464/3979/26
пр.№ 2-о/464/194/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.06.2026 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді – Сабари Л.В.,
секретаря судового засідання – Гуцул В.С..,
за участі: заінтересованої особи – ОСОБА_1 ,
представника заінтересованої особи – Глинська-Кривонос С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи – ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

встановив:

на розгляд Сихівського районного суду надійшла заява ОСОБА_2 , в якій просила видати обмежувальний припис відносно її чоловіка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців, а саме: заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; обмежити ОСОБА_1 спілкування з постраждалими особами; заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань ближче ніж 300 метрів до місця проживання, навчання та інших місць відвідування постраждалих осіб; заборонити ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати, переслідувати постраждалих осіб та спілкуватися з ними; заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори або контактувати іншими засобами зв`язку. 
В обґрунтування заяви покликається на те, що ОСОБА_1 систематично вчиняє дії, що мають ознаки психологічного насильства, а саме: переслідування, психологічний тиск та залякування. ОСОБА_1 неодноразово заявляв про здійснення негласного стеження за заявником та дітьми, погрожуючи наявністю фото- та відео фіксації їхніх переписувань. Такі дії спричиняють у неї та дітей відчуття тривоги, страху, обмежують свободу та порушують право на приватне життя. Крім того, ОСОБА_1 використовує майнові питання як інструмент психологічного тиску, зокрема здійснюючи кроки щодо вилучення автомобіля, яким заявник користувалася для перевезення дітей. Заявником неодноразово вживалися заходи для припинення протиправних дій, зокрема зверталася із заявами до Пустомитівського відділення поліції та ВП №» ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області 14.05.2026 та 21.05.2026. Факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, а саме систематичної психологічної агресії, створення небезпечних умов та перебування у стані алкогольного сп`яніння, підтверджується наявними у її розпорядженні відеоматеріалами.
Заявник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, 04.06.2026 через систему «Електронний суд» подала письмові пояснення, згідно котрих свою заяву про видачу обмежувального припису підтримує в повному обсязі, вказала, що факт вчинення домашнього насильства підтверджується викликами поліції, написанням заяв 23.04.2026, 24.04.2026, 14.05.2026 та 21.05.2026, протоколом від 24.04.2026, а поведінка ОСОБА_1 є систематичною та несе реальну загрозу її життю та здоров`ю, а також здоров`ю неповнолітніх дітей, просила розгляд справи проводити у її відсутності. 
Заінтересована особа ОСОБА_1 заперечив обставини викладені у заяві, вказав, що підстави для видачі обмежувального припису відсутні. Повідомив, що перебуває у шлюбі із ОСОБА_2 , та в них є спільні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 23.04.2026 між ним та його дружиною дійсно мав місце конфлікт з приводу харчування їхніх дітей, оскільки, він вважає, що умови харчування, що пропонуються його дружиною, як здорове харчування не відповідають інтересам дітей. Не заперечив, що того дня він вживав алкоголь. Однак, під час конфлікту, він жодне насильство ані до дружини, ані до дітей не застосовував. Підтвердженням цього є те, що ОСОБА_2 23.06.2026 викликала працівників поліції, котрі жодні процесуальні документи щодо нього не складали, тимчасовий заборонний припис не виносили. 24.04.2026 заявниця зібрала дітей і вони виїхали із їхнього будинку. Де вона наразі може знаходитися із дітьми йому не відомо. Востаннє він бачив дітей у клініці «Веселка» 26.05.2026. Не заперечив, що після того, як дружина виїхала із дому він їй писав повідомлення, оскільки вона на телефонні дзвінки не відповідає, просив повернути дітей додому, оскільки він хвилюється за їхнє здоров`я, і вважає, що діти мають проживати в дома, де їм створені усі необхідні умови для проживання та розвитку. Він жодного разу не їздив до помешкання по АДРЕСА_1 . Ствердив, що діти його люблять, він з ними постійно займався, забезпечував усім необхідним, ніколи до них не застосовував насильства. Також повідомив, що завжди створював усі умови для комфортного проживання його дружини та дітей, остання не працює, в них вдома є люди, котрі допомагають по господарству. Не заперечив, що на розгляді в Пустомитівському районному суді перебуває справа про притягнення його до адміністративної відповідальності щодо вчинення домашнього насильства, щодо подій за 23.04.2026, та органі опіки та піклування - справа, щодо вирішення спору про порядок виховання їхніх дітей. Просив у задоволенні заяви відмовити.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 повністю заперечила доводи викладені у заяві, вважає такі необґрунтовані, не доведені жодними доказами. Також вказала, що доводи з приводу систематичного вчинення насильства ОСОБА_1 щодо дружини та дітей є надуманими, не підтверджені жодними фактичними даними. В матеріалах справи відсутні будь-які докази з даного приводу. Не заперечила, що усі заяви в поліцію подані ОСОБА_2 стосуються виключного однієї події – 23.04.2026. Просила у задоволенні заяви відмовити.
Суд, вислухавши пояснення заінтересованої сторони, покази свідків, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, встановив наступне.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є чоловіком та дружиною.
У подружжя наявні спільні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Місце проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровано в будинку по АДРЕСА_2 у котрому вони спільно проживали до 24.04.2026.
23.04.2026, 24.04.2024, 14.05.2026, 21.05.2026 ОСОБА_2 зверталася до органів поліції із заявами щодо вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 .
Зважаючи на викладене, суд враховує наступне.
Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з пунктами 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Серед діянь, шо підпадають під визначення домашнього насильства, законодавець виокремлює психологічне насильство, економічне та фізичне насильство.
Так, під психологічним насильством розуміється– форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Економічним насильством законодавець визнав - форму домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Фізичне насильство – форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Пунктом 1, ч.2 ст. 3 вищевказаного закону передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, як подружжя.
При цьому п. 12. ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що протидія домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на припинення домашнього насильства, надання допомоги та захисту постраждалій особі, відшкодування їй завданої шкоди, а також на належне розслідування випадків домашнього насильства, притягнення до відповідальності кривдників та зміну їхньої поведінки
До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону є оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
При встановленні фактичних обставин справи, судом у судовому засіданні досліджено наступні докази, на підставі котрих встановлено наступне..
Згідно зі світлокопією паспорта громадянина України № НОМЕР_1 , виданого 31.08.2018, встановлено, що ОСОБА_2 має громадянство України та народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З витягів з Реєстру територіальної громади встановлено, що місце проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з 27.10.2023 зареєстровано у АДРЕСА_2 .
Свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 18.12.2018 та НОМЕР_3 від 18.12.2018 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Згідно заяви адресованої начальну ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області 23.04.2026 вбачається, що ОСОБА_2 просить вжити заходів до чоловіка ОСОБА_1 котрий близько 19.30 год. 23.04.2026 на місцем проживання перебуваючи у п`яному вигляді вчинив домашнє насильство в присутності малолітніх дітей, виражався грубою нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. Вказані обставини підтвердила у поясненні від 23.04.2026.
З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.04.2026 встановлено, що ОСОБА_2 просить прийняти міри до чоловіка ОСОБА_1 , котрий 24.04.2026 вчиняв відносно неї домашнє насильство, погрожував фізичною розправою, ображав нецензурною лайкою.
З пояснень наданих ОСОБА_2 24.04.2026 вбачається, що 24.04.2026 після того як остання відвезла дітей до школи, між нею та ОСОБА_1 виник конфлікт, під час котрого останній її ображав, погрожував розправою, у зв`язку із чим остання перетелефонувала вчителю, просила не надавати дітей чоловікові, а вона їх забере, та буде жити у сестри.
Згідно форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства складених 24.04.2026 встановлено, що постраждалою особою є ОСОБА_2 , кривдником ОСОБА_1 , котрі є подружжям. Поліцейським визначено середній рівень небезпеки та не винесено терміновий заборонний припис.
Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 наданих 30.04.2026 ПОГ СВГ ВП ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області вбачається, що остання 24.04.2026 виїхала разом із дітьми з будинку, де проживала, так як 23.04.2026 чоловік вчиняв щодо неї та дітей домашнє насильство. З 24.04. по 30.04 чоловік продовжує надсилати їй повідомлення у телефоні з приводу звинувачень у крадіжці дітей, погрожує дискредитацією через збір підписів.
05.05.2026 ОСОБА_2 звернулася із скаргою до начальника поліції ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області з приводу того, що на її заяву від 23.04.2026 про вчинення щодо неї та малолітніх дітей домашнього насильства її чоловіком, працівники поліції не винесли терміновий заборонний припис, не вжили заходів до негайного усунення загрози життю, не прийняли заяву у будинку. 
06.05.2026 ОСОБА_2 надано письмові пояснення ПОГ СВГ ВП ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області згідно котрих просила долучити відеоматеріали на яких зафіксовано протиправні дії її чоловіка.
12.05.2026 ОСОБА_2 зверталася до директора КЗ ССР «Ліцей імені Героя України Миколи Паньківа» із заявами про зарахування її дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на сімейну форму здобуття освіти з 12.05.2026.
Із заяви від 14.05.2026 та талону повідомлення ЄО № 11901, встановлено, що ОСОБА_2 зверталася в правоохоронні органи з приводу систематичних провокацій та психологічного тиску з боку чоловіка , оскільки останній вчиняє дії що порушують її спокій та створюють напругу. Вказані дії вчиняє з 24.04.2026, що призвело до залишення будинку в якому вона проживала із дітьми. З даного приводу надавала письмові пояснення 14.05.2026.
Згідно листа адресованого ОСОБА_2 встановлено, що до останньої зверталася адвокат Глинська-Кривонос С. з повідомленням, про те, що ОСОБА_1 відчужив автомобіль належний йому на праві власності, та взамін надає інший.
21.05.2026 ОСОБА_2 зверталася до правоохоронних органів із заявою в порядку ст. 214 КПК України, що підтверджується також талоном-повідомленням ЄО № 12365 щодо вчинення ОСОБА_1 систематичного насильства, що підтверджується реєстрацією двох протоколів у Пустомитівському районному суді за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. У письмових поясненнях наданих 21.05.2026 звертає увагу, що не зважаючи на складення протоколів щодо чоловіка про вчинення домашнього насильства, він продовжує протиправні дії, що підтверджується відеоматеріалами від 23.04.2026. 
Листом ВП №2 ЛРУП №» ГУНП у Львівській області від 13.05.2026 № 159391 ОСОБА_2 повідомлено про результати розгляду заяви зареєстрованої від 06.05.2026, зокрема, що щодо ОСОБА_1 12.05.2026 складено протокол про адміністративне правопорушення
У додатку № 1 до заяви закріплено реєстр роздруківок у месенджері з ОСОБА_8 за період часу з 24.04.2026 до 31.05.2026.
Згідно скриншотів з екрану телефону, встановлено, що велася розмова, здебільшого недержавною мовою. 
З відеоматеріалів, що містяться у додатку № 9, при перегляді кліпів, судом встановлено, що у приміщенні відбувається розмова між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , здебільшого через харчування дітей, через вживання алкоголю ОСОБА_1 вдома, висловлювання нецензурної лексики останнім, зміст частини розмови встановити не представляється можливим. За посилання IMG_1850.MOV - Google Диск вбачається, що ОСОБА_2 розшукує ОСОБА_9 . Частина відеоматеріалів відображають кімнату, із зачиненими та відчиненими дверима, розмову між подружжям, емоційні висловлювання. 
Зі скіншотів з екрану телефону, долучених заінтересованою особою вбачається, що такі велися у період часу з 11 травня до 26 травня, з приводу ставлення до опонента, дітей, прохання повернутися додому, необхідності повернення автомобіля. Висловлювання відображені недержавною мовою не можуть бути оцінені судом, з огляду на те, що перекладу їх змісту не надано. 
Згідно квитанції про банківські операції встановлено, що ОСОБА_1 здійснювався грошові перекази ОСОБА_2 . 
Свідок ОСОБА_10 повідомила, що являється вчителем ОСОБА_11 та ОСОБА_6 . Особисто ніколи не була присутня при сварці батьків цих дітей, однак зі слів ОСОБА_2 зробила висновки, про те, що останні перебувають у конфлікті. Вказала, що ОСОБА_1 часто приходив до школи. Однак, в востаннє був приблизно 1-2 травня. В той час до нього підбіг ОСОБА_6 , обняв його, і сказав, що хоче, щоб тато його забрав додому. Але потім пішов до матері. В цей час ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не конфліктували, не з`ясовували будь-яких стосунків. Ствердила, що після 23.04.2026 діти приходили до школи, де в класі 7 дітей, будь-яких змін у поведінці дітей не було, ознак страху, стурбованості, переляку не виявляли. Перестали ходити до школи 08.05.2026, в телефонному режимі мати повідомила, що діти хворіють. Їй відомо, що ОСОБА_2 зверталася до директора школи із заявою про переведення дітей на домашнє навчання, однак, їй в цьому було відмовлено, оскільки в кінці навчального року це вирішити не можна. Вказала, що ОСОБА_1 ніколи не проявляв агресії чи насильства до дітей в школі, а діти ніколи не виявляли ознак, застосованого до них насильства. Додатково повідомила, що мати до неї дзвонила, просила не передавати дітей батькові.
Свідок ОСОБА_12 повідомила, що являється двоюрідною бабусею ОСОБА_13 . Із ОСОБА_1 познайомилася у 2018 році. Після цього їй було запропоновано допомагати сім`ї ОСОБА_14 по роботі у будинку, в силу чого, вона 2-3 рази на тиждень впродовж дня знаходилася у помешканні. Вказала, що ніколи не бачила, щоб ОСОБА_1 застосовував будь-яке насильство до ОСОБА_2 чи дітей. Їй відомо, що ОСОБА_13 пішла з дому більше місяця тому, забравши із собою дітей, після того як до будинку приїжджали працівники поліції. Але чому вони приїжджали, що було 23.04.2026 їй не відомо, її в той час в будинку не було. Зазначила, що ОСОБА_1 дуже любить дітей, створив їм усі умови для розвитку. Де наразі заявник їй не відомо.
Свідок ОСОБА_15 повідомив, що останні 3 роки навчав дітей ОСОБА_14 гри на фортеп`яно вдома, де створено усі умови для цього. При цьому, діти завжди доглянуті, так як в них хороша сім`я. 23.04.2024 він був в будинку Косик, та проводив урок для дітей впродовж 1,5 год, з 18 до 19.30. Коли, він навчав ОСОБА_6 , чув, що в будинку були не типові звуки, розумів, що можливо конфлікт. Застосування будь-якого насильства до ОСОБА_13 чи дітей зі сторони ОСОБА_1 не бачив, бо в іншому випадку би втрутився. Після того, як завершив навчання з ОСОБА_6 , до нього прийшла ОСОБА_5 , і по своєму стану вона була дещо схвильованою, однак це не завадило проведенню навчання. Після закінчення уроку, він пішов з будинку. Жодні сторонні дії не були причиною припинення уроку. 23.04.2026 о 21.47 год до нього на телефон надійшло повідомлення від ОСОБА_13 , котра попросила підтвердити обставини, очевидцем котрих він став. Він не знав, що відбулося у сім`ї, але погодився повідомити про те, що йому відомо. Після цього, його запросили в поліцію, де він надав пояснення про те, що між батьками була суперечка. Через деякий час ОСОБА_13 знову через телефонне повідомлення просила його надати покази, про обставини, щодо поведінки ОСОБА_1 які для нього здалися дивними. Після цього він ще раз проаналізував ситуацію, та зробив висновки про те, що конфлікт був через висловлювання ОСОБА_1 , будь-яких фізичних дій не вчиняв. Більше того, ситуація мала місце виключно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу висловлювань. З 23.04.2026 уроки з дітьми не проводить, так як ОСОБА_13 йому повідомила, що вони з дітьми переїхали, а тому наразі вони займатися не будуть.
Свідок ОСОБА_16 повідомив, що сім`ю ОСОБА_14 знає з 2018 року, 2-3 дні на тиждень він допомагав останнім по утриманню будинку, проживав у будці на території будинку, однак до приміщення будинку не заходив. Тому, які були стосунки у подружжя, йому мало відомо, однак він ніколи не чув і не бачив, щоб ОСОБА_1 проявляв насильство до дітей чи дружини. Були випадки, що він відпочивав із сім`єю в Карпатах, інших місцях, де час в основному з дітьми проводив ОСОБА_1 . Йому відомо, що до будинку приїжджала поліція, саме 23.04. приїхали, поговорили та поїхали. Він жодних криків, плачів не чув. Пригадує, що був випадок, коли ОСОБА_13 не впускала в будинок ОСОБА_1 , і він тоді спав у машині. 
З огляду на вищевикладене, суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності, перевірячи наявність підстав для видачі обмежувального припису встановив, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінив ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
З огляду на судову практику, викладену у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), суд погоджується, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Крім того, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Аналогічного висновку дійшов ВС в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19).
Таким чином, при вирішенні заяви, суд бере до уваги, що 23.04.2026 у будинку, що знаходиться за адресою, АДРЕСА_2 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт, під час котрого остання викликала працівників поліції. Цього дня, працівники поліції будь-яких заходів передбачених законодавством про запобігання домашньому насильству не вживали, документи процесуального характеру не складали, про що свідчить скарга подана заявницею 05.05.2026.
При цьому, дійсні причини, що викликали конфліктну ситуацію між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 23.04.2026 суд не встановив, так само, як причини тривалого, близько 2 тижнів, зволікання щодо оскарження бездіяльності поліцейських, оскільки заявниця до суду не прибула, а тому не було можливості з`ясувати ці дані. 
Будь-яких доказів, про те, що до 23.04.2026 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були напружені стосунки, сварки, конфліктні ситуації, під час котрих би ОСОБА_1 застосовував насильство до заявника суду не надано.
Також, заявником не доведено, що ОСОБА_1 вчиняв насильницькі дії щодо дітей, створював загрозу їхньому життю чи здоров`ю. Матеріали справи, не містять жодних доказів з даного приводу.
Одночасно, суд встановив, що конфліктна ситуація мала місце 23.04.2026 та 24.04.2026, і саме з приводу цих подій ОСОБА_2 неодноразово зверталася в правоохоронні органи.
Разом з тим, встановити, обставини, за яких щодо ОСОБА_17 складено протоколи про адміністративні правопорушення передбачені ч.1 ст. 173-2 КУпАП не представилося можливим, оскільки, копій таких документів суду не надано.
Крім того, суд звертає увагу, що заявником не наведено жодних обставин та не підтверджено будь-якими доказами, що насильниці дії щодо неї та дітей ОСОБА_1 вчинялися у АДРЕСА_3 , у зв`язку із чим до останнього слід застосувати обмеження прав з даного приводу.
При цьому, суд при дослідженні скріншотів з екранів телефонів доданих до матеріалів справи, та беручи до уваги пояснення заінтересованої особи приходить до переконання, що після 24.04.2026 ОСОБА_1 надсилав текстові повідомлення ОСОБА_2 , однак такі стосуються щодо необхідності повернення дітей додому, та в силу того, що частина з них складені недержавною мовою, суд не може повністю, належно оцінити їх зміст та категорично висловитися, що вони містять ознаки насильства, визначеного Законом України «Про запобігання та протидію насильству».
На даний час кінцеві рішення у справі про адміністративне правопорушення не прийнято.
При цьому, встановлюючи обставини вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, заслуговує на увагу той факт, що органами поліції за результатами розгляду звернень заявниці було складено протоколи, котрі наразі перебувають на розгляді суду, обставин, за яких правоохоронними органами кваліфіковано дії останнього як протиправні, суду не відомі, а тому суд не може кваліфікувати дії заінтересованої особи, поза межами судового провадження у справах про адміністративні правопорушення. 
Інших випадків, виникнення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 конфліктних ситуацій після 23.04.2026 та 24.04.2026, які б могли мати ознаки насильства судом не встановлено.
Щодо обставин, котрі могли мати місце після надходження до суду протоколів про адміністративні правопорушення, та котрі заявниця вважає повторними діями, пов`язаними з домашнім насильством психологічного характеру, то суд, при дослідженні відеозапису, зазначеного у письмових поясненнях від 21.05.2026, встановив, що такі мали місце 23.04.2026, і можливо саме з даного приводу складено вищевказані протоколи. Інших фактичних даних, котрі б вказували, що ОСОБА_1 застосовувалися після складення протоколів про адміністративні правопорушення словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення дружини, а висловлювання у телефонних повідомленнях, здебільшого ( в частині складеній державною мовою) зводилася до з`ясування сімейних стосунків.
З огляду на це, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи заявника про вірогідність продовження вчинення домашнього насильства.
Таким чином, суд, встановивши, що заявник ОСОБА_2 можливо могла піддавалася домашньому насильству зі сторони ОСОБА_18 у формі психологічного насильства, котрий міг нецензурно висловлюватися, однак, так як такі прояви можуть бути адміністративно карними, а наразі рішення у таких провадженнях не прийнято, останнього до відповідальності не притягнуто, тому відсутні підстави стверджувати, що було вчинено домашнє насильство, однак, зважаючи на наявність адміністративного провадження за ч.1 ст. 172-2 КУпАП, оцінивши ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, приходить до переконання про недоведеність необхідності обмеження прав заінтересованої особи.
Разом з тим, беручи до уваги, що заявник не надала жодних доказів, що  ОСОБА_1 вчиняє дії пов`язані з домашнім насильством за місця її проживання, продовжує спілкування з нею та дітьми, вчиняє протиправні дії на відстані ближче ніж 300 метрів до місця їхнього проживання, навчання та інших місць відвідування постраждалих осіб, що ОСОБА_1 особисто або через третіх осіб розшукує, переслідує їх, продовжує вести листування, телефонні переговори або контактування іншими засобами зв`язку, а тому підстав для застосування заходів згідно вимог заяви, суд не знайшов.
З огляду на вищевикладене, суд прийшов до переконання щодо відсутності підстав для задоволення заяви про застосування обмежувального припису.
Згідно з ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.
На підставі ст. ст. 294, 350-1, 350-2, 350-5, 350-6 ЦПК України, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, 
ухвалив:

у задоволенні заяви ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи – ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 червня 2026 року.

Учасники справи:
Заявник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
Заінтересована особа:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Головуюча    Сабара Л.В.