Справа № 211/14578/25
Провадження № 2/211/2373/26

Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

03 червня 2026 року 

Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Костенко Є.К.,
за участю секретаря судового засідання Гоєнко Т.В.,
представника позивача Скляр Н.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовної заяви Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2025 року до суду надійшла позовна заява Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів.
У позовній заяві представник позивача зазначає, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №443666046 від 16.09.202, відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі загальною площею 739,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка під даним об`єктом нерухомості з кадастровим номером 1211000000:03:026:0010, площею 0,1621 га сформована з 14.06.2018. Відповідач з моменту набуття права власності на нерухоме майно - з 16.06.2021 є фактичним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:03:026:0010. Разом із цим у період з червня 2021 року по теперішній час відповідач так і не вчинила дій щодо оформлення документів на право користування вищезазначеною земельною ділянкою, що призвело до неотримання Криворізькою міською радою плати за землю. Враховуючи зазначене, просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою комунальної власності за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 105764,90 грн та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Ухвалою судді від 25 грудня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.
09 січня 2026 року представником відповідача скеровано відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечує, оскільки всі нарахування здійснені на підставі нормативної грошової оцінки, рішення про затвердження якої є предметом оскарження у справі №160/25282/24. Також посилається на те, що розмір фактичного користування земельною ділянкою відповідачем не встановлений, оскільки земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:03:026:0010 пересікають наскрізь охоронні зони навколо інженерних комунікацій та мереж, що унеможливлює використання цих частин земельної ділянки. Вважає, що площа землекористування може підтверджуватися актом обстеження земельної ділянки.
13 січня 2026 року представником позивача було надано відповідь на відзив, у якій проти аргументів представника відповідача заперечує, зазначаючи, що земельна ділянка сформовано у порядку, передбаченому ст. 79-1 ЗК України, вона зареєстрована у Державному земельному кадастрі, має присвоєний кадастровий номер, тому її площа 0,1621 га є документально визначеною. На підставі ст. 120 ЗК України до відповідача з моменту набуття прав на нерухоме майно перейшло і право фактичного користування спірною земельною ділянкою. Встановлення охоронних зон встановлює певні обмеження на використання земельної ділянки, але не унеможливлює взагалі її використання. Відносно складання акту обстеження земельної ділянки зазначає, що у зв`язку зі змінами у земельному законодавстві органи місцевого самоврядування були позбавлені функцій здійснення самоврядного контролю, тому посилання відповідача здійснено на нерелевантну судову практику Верховного Суду. 
Крім того, представником відповідача було скеровано клопотання про зупинення провадження у справі, яке ухвалою суду від 13.05.2026 було залишено без задоволення.
Представник позивача була присутня у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві.
Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, скористалися своїм правом на подання відзиву.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, та з урахуванням положень ч.1 ст.81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст.13 ЦПК України, згідно з положеннями якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №443666046 від 16.09.2025, відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі загальною площею 739,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1211000000:03:026:0010, площею 0,1621 га.
Отже, відповідач ОСОБА_1 є власником вищевказаного нерухомого майна, розміщеного на відповідній земельній ділянці, з 16.06.2021.
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0002435502025 від 03.12.2025 земельна ділянка площею 0,1621 га з кадастровим номером 1211000000:03:026:0010 розташована за адресою: АДРЕСА_1 , призначена для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (12.04), є сформованою згідно з вимогами ст. 79-1 ЗК України, але станом на час подання позовної заяви, відповідач не вчинила дій щодо оформлення документів на право користування вищезазначеною земельною ділянкою.
У частині першій статті 79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Згідно з частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.
Частиною другою статті 120 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент переходу права власності на нерухоме майно до відповідача) передбачено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Таким чином, після набуття права власності на нежитлові будівлі і державної реєстрації прав власності на них у відповідача, як власника, виникло право користування земельною ділянкою, на якій розташована вказана нежитлова будівля. Незважаючи на те, що нежитлова будівля не може бути відокремлена від земельної ділянки, на якій вона розташована, вказаними положеннями закону було врегульовано правовий режим нерухомого майна і правовий режим земельних ділянок, на яких воно розташовано, а отже, користувач земельної ділянки зобов`язаний сплачувати за користування нею певну плату, що відповідає положенням статті 206 ЗК України, та оформити право користування земельною ділянкою.
Викладене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц (провадження № 61-6606св20).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 виклала правовий висновок про те, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Цей принцип передбачений як невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктах нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто, крім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, інакше вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Вищевказані доводи спростовують твердження представника відповідача з приводу того, що розмір фактичного користування земельною ділянкою відповідачем не встановлений. Так, документально підтверджено, що відомості про земельну ділянку площею 0,1621 га по АДРЕСА_1 , внесені до Державного земельного кадастру, їй присвоєно кадастровий номер 1211000000:03:026:0010, а тому, земельна ділянка під об`єктом нерухомого майна відповідача сформована саме у зазначеному вище розмірі. Згідно з вимогами ст. 120 ЗК України, як у редакції, яка діяла на момент набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю, так і у подальших редакціях, передбачили, що до нового власника переходить право користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що існували до моменту вівдчуження, а, отже, до ОСОБА_1 перейшло фактичне право користування на земельну ділянку саме у розмірі 0,1621 га. Натомість, суд також не бере до уваги аргументи представника відповідача про встановлення на земельній ділянці численних охоронних зон, оскільки відповідачем не доведено не можливість використання земельної ділянки за значених обставин, крім того, відповідач був не обмежений у можливості ще з 2021 року розробити відповідну землевпорядну документацію, якою було б зменшено (змінено) площу користування землею у разі об`єктивної неможливості її використання за встановленим цільовим призначенням. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що оскільки витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку підтверджено площу та конфігурацію спірної земельної ділянки, відсутні законодавчі вимоги для складання ще і акту обстеження земельної ділянки, на що наголошує представник відповідача, а тому в цій частині суд також відхиляє доводи сторони відповідача.
Щодо розміру вимог, заявлених до стягнення, суд зазначає наступне.
Відповідно до Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 16.04.2024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер: 1211000000:03:026:0010 складає 3525496,69 грн. 
Згідно з довідкою ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 15.10.2025 №48969/504-36-24-16-13 відповідач ОСОБА_1 в переліку орендарів, як орендар земельної ділянки кадастровий номер 1211000000:03:026:0010 відсутня та не є платником плати за землю за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Криворізької міської ради №523 від 26.05.2021 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу, розроблену ДП «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто» ім. Ю.М. Білоконя».
Також, рішенням Криворізької міської ради №506 від 26.05.2021 встановлено ставки плати за землю та пільги із земельного податку на території м. Кривого Рогу, зокрема, ставка орендної плати, % від нормативної грошової оцінки земель міста для фізичних осіб згідно з цільовим використанням земель (код 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства) становить 3%.
Рішенням Криворізької міської ради №1140 від 26.01.2022 внесено зміни до рішення Криворізької міської ради №506 від 26.05.2021 в частині переліку платників плати за землю.
Згідно з інформаційною довідкою Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 13.01.2025 для обчислення нормативної грошової оцінки земель за 2024 рік використовується коефіцієнт індексації у розмір 1,12.
Відповідно до розрахунку сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування без оформлення належним чином права користування земельною ділянкою площею 0,1621 га, з кадастровим номером: 1211000000:03:026:0010 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 становить 105764,90 грн. 
Відносно зауважень представника відповідача про неможливості застосування нормативної грошової оцінки землі до розгляду справи №160/25282/24 суд надав свої висновки в ухвалі від 13.05.2026, якою залишив без задоволення клопотання про зупинення провадження, тому при ухваленні рішення суд також не враховує ці доводи, оскільки імовірне задоволення позовних вимог Громадської спілки «Асоціація промисловців, підприємців та профспілок Кривого Рогу» до Криворізької міської ради про визнання незаконним (протиправним та нечинним) з моменту прийняття рішення Криворізької міської ради № 523 від 26.05.2021 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу» в адміністративній справі № 160/25282/24 жодним чином не вплине на розрахунок розміру безпідставно збережених коштів за користування відповідачем спірною земельною ділянкою у період з 01.01.2024 по 31.12.2024в силу вимог частини другої статті 265 КАС України. Таким чином, питання застосовності (незастосовності) до обставин справи певного нормативно-правового акту як джерела права жодним чином не належить до обставин даної цивільної справи, які входять до кола доказування у справі та не є фактами, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін.
Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні.
За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положеннями частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про порушення ОСОБА_1 наведених норм законодавства, з огляду на неоформлення нею права користування земельною ділянкою у вказаний період.
Згідно з частиною другою статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Зі змісту статтей 120, 125 Земельного кодексу України та положень статі 1212 ЦК України вбачається, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладення договору оренди) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2017 у справі №922/3412/17 та від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі №922/748/19.
У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Тобто в такому разі слід виходити з того, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, отже, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц і від 20.09.2018 у справі № 925/230/17).
Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені, без належних на те правових підстав.
Оскільки відповідач без достатньої правової підстави за рахунок позивача, який є власником земельної ділянки, зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тобто орендну плату, він зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає правомірним нарахування позивачем до стягнення з відповідача плати за фактичне користування земельною ділянкою у період з 01.01.2024 по 31.12.2024 включно у розмірі 105764,90 грн.
У ході судового розгляду відповідачем до суду було скеровано платіжне доручення №2.569910233.1 від 12.03.2026, як доказ добровільної сплати в межах заявлених позовних вимог. Разом із цим, суд не приймає його до уваги, як доказ, оскільки платіжне доручення здійснено за період 01.01.2025-31.12.2025 у сумі 34939,97 грн з призначенням платежу: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а, отже, відповідачем було долучено документ на підтвердження сплати за інший податок, період та у іншому розмірі, тому даний доказ є неналежним.
За таких обставин, позовні вимоги Криворізької міської ради підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Керуючись ст.ст. 120, 122-125 Земельного кодексу України, ст. 1212 ЦК України, ст.ст.10,12,81,141,258,259,263265, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстровае місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Криворізької міської ради (код ЄДРПОУ 33874388, зареєстроване місцезнаходження: пл. Молодіжна, 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область) безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером 1211000000:03:026:0010 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 в сумі 105764 (сто п`ять тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні 90 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстровае місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Криворізької міської ради (код ЄДРПОУ 33874388, зареєстроване місцезнаходження: пл. Молодіжна, 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область) судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 03.06.2026.

Суддя Костенко Є. К