ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026  м. Дніпро Справа № 904/3426/24 (904/4862/25)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Соп`яненко О.Ю. (доповідач)
суддів: Джепи Ю.А., Фещенко Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання: Федорчук В.С.,

за участю представників сторін:
скаржник: Воронцов В.І.,
від скаржника: Москвіна Т.В.,
арбітражний керуючий: Саутенко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2025 (повний текст рішення складено 12.11.2025, суддя Мартинюк С.В.) у справі № 904/3426/24 (904/4862/25) 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМ ГРУП Україна», м. Дніпро 
до ОСОБА_1 , м. Дніпро 
про стягнення грошових коштів 

в межах справи № 904/3426/24
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро», м. Харків 
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМ ГРУП Україна», м. Дніпро 
про визнання банкрутом 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовної заяви і рішення суду першої інстанції.

28.08.2025 до Господарського суду Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» від ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Саутенка Сергія Олеговича надійшла позовна заява (вх. № 1005/25 від 29.08.2025) про стягнення грошових коштів.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2025 у справі № 904/3426/24 (904/4862/25) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача суми безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 150 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 звернувся через підсистему «Електронний суд» до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:
- скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2025, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги арбітражного керуючого Саутенка С.О. про стягнення грошових коштів – залишити без задоволення;
- стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.
Скаржник вважає рішення незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність встановлених судом фактів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема, заявник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав спірні кошти безпідставно набутими за статтею 1212 Цивільного кодексу України, не врахував презумпцію правомірності правочину, не дослідив належним чином правову природу платежу та можливість існування договірних чи трудових відносин, а також не встановив відсутності правової підстави для перерахування коштів у розумінні практики Верховного Суду. 
Апелянт наголошує, що ліквідатор як службова особа боржника мав доступ до всієї документації підприємства та не довів належними і допустимими доказами відсутність підстав для виплати, чим порушив правила доказування, тоді як суд безпідставно поклав тягар доказування на відповідача. Також скаржник вказує на можливість застосування статті 1215 Цивільного кодексу України, відповідно до якої не підлягають поверненню кошти, що є засобом існування (зокрема заробітна плата чи прирівняні до неї виплати), за умови добровільності їх виплати, відсутності рахункової помилки та недобросовісності набувача, що судом не досліджено. 
Окремо зазначається про порушення принципів верховенства права, правової визначеності та справедливого судового розгляду, оскільки суд не надав належної оцінки аргументам відповідача та не мотивував рішення у відповідності до практики ЄСПЛ. Апелянт також вказує, що покладення на нього обов`язку повернути кошти без доведення безпідставності їх набуття є непропорційним втручанням у право власності, гарантоване Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. 
Водночас ліквідатор, маючи повний доступ до документації боржника відповідно до КУзПБ, не довів ні факту господарської операції, ні підстав для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України, а суд не встановив ані приросту майна відповідача, ані наявності зобов`язання з повернення коштів. 
Додатково відповідач посилається на довідку АТ «АБ «РАДАБАНК» від 31.12.2025 № 6948-1/22-2-16/2025 та виписку по рахунку, які підтверджують відсутність зарахування 150 000,00 грн.
Також заявлено про застосування позовної давності: оскільки спірні правовідносини датуються 21.10.2021, а позов подано лише 29.08.2025, трирічний строк звернення до суду сплив 21.10.2024. При цьому відсутні будь-які передбачені законом підстави для його зупинення чи переривання, а також не доведено поважності причин пропуску, що згідно зі статтею 267 Цивільного кодексу України є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
З урахуванням викладеного заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 , скориставшись правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Ліквідатор вказує на відсутність у нього бухгалтерських та інших документів боржника у зв`язку з їх непередачею колишнім керівником ОСОБА_3 попри обов`язок, встановлений ухвалами суду та Кодексом України з процедур банкрутства. Запити арбітражного керуючого залишилися без відповіді, а звернення до правоохоронних органів результатів не дали, що виключає можливість повного доступу до документації.
Ліквідатор також зазначає, що банківські виписки по рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Ем Груп Україна» отримані на законних підставах відповідно до повноважень, передбачених законодавством, і є належними та допустимими доказами. Саме виписка з рахунку, отримана з АТ «АБ «Радабанк», підтверджує перерахування 150 000,00 грн на користь ОСОБА_1 із посиланням на платіжну інструкцію № 96 від 12.10.2021. Така виписка є первинним бухгалтерським документом.
Довідка АТ «АБ «Радабанк» від 31.12.2025 № 6948-1/22-216/2025 та виписка, на які посилається відповідач, не спростовують факту отримання коштів, оскільки перерахування здійснювалося на рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», а не в зазначеному банку.
Щодо доводів про наявність трудових відносин, ліквідатор наголошує, що обов`язок доказування покладається на сторону, яка на них посилається. Водночас жодних належних доказів існування трудових відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ем Груп Україна» та ОСОБА_1 відповідачем не надано.
Крім того, зазначено, що спірне перерахування коштів не підпадає під винятки, передбачені статтею 1215 Цивільного кодексу України, оскільки не є заробітною платою чи іншими соціальними виплатами, а правові підстави для отримання коштів відсутні, що свідчить про їх безпідставність відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України.
Щодо строків позовної давності ліквідатор зазначає, що про порушення права стало відомо лише 29.10.2024 після отримання банківських виписок, відтак саме з цієї дати почався перебіг строку. Крім того, строк позовної давності продовжувався на період дії карантину (з 12.03.2020 по 30.06.2023) та був зупинений на час воєнного стану (з 24.02.2022 по 04.09.2025), що виключає його пропуск.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції. 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Соп`яненко О.Ю. (суддя-доповідач), судді: Джепа Ю.А., Фещенко Ю.В..
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
17.02.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
07.04.2026 в судовому засіданні оголошувалась перерва до 14.04.2026.
14.04.2026 до суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача. 
В судове засідання 14.04.2026 з`явилися представники скаржника та арбітражний керуючий Саутенко С.О. 
Колегія суддів у судовому засіданні 14.04.2026 оголосила скорочену (вступну та резолютивну частини) постанову.

5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2024 визнано ТОВ «ЕМ ГРУП Україна» банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців, до 17.12.2025. Ліквідатором ТОВ «ЕМ ГРУП Україна» призначено арбітражного керуючого Саутенка Сергія Олеговича (свідоцтво № 216 від 20.02.2013).
Платіжною інструкцією № 96 на рахунок ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти із зазначенням у призначенні платежу «Пополнение счета №26203730288260 ВОРОНЦОВ ВИТАЛИЙ ИГОРЕВИЧ надання фін. доп. за дог. № 121021 від 12.10.2021 Без ПДВ» в сумі 150 000,00 грн (р/р № НОМЕР_1 в АТ «Радабанк», рядок 185) .
Ліквідатором в процесі ліквідаційної процедури ТОВ «ЕМ ГРУП Україна» не вдалося встановити документального підтвердження для перерахування вказаних коштів та реального здійснення вищезазначеної господарської операції. 
04.12.2024 арбітражний керуючий Саутенко С.О. звернувся до ОСОБА_1 із запитом про надання інформації та документів за вих. № 01-34/1397, в якому просив надати інформацію та документи щодо наданої фінансової допомоги. Запит повернувся відправнику без вручення 26.12.2024.
04.12.2025 арбітражний керуючий Саутенко С.О. додатково звернувся до ОСОБА_3 як до колишнього керівника ТОВ «Ем Груп Україна» із запитом про надання інформації та документів за вих. № 01-34/1407. Проте, запит повернувся відправнику без вручення 26.12.2024.

6. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з правочинів або інших юридичних фактів. 
Водночас судом першої інстанції та колегією суддів апеляційного суду у справі не встановлено наявності будь-якого належного правового підґрунтя (договору, правочину чи іншого юридичного факту), який би обумовлював перерахування грошових коштів у сумі 150 000,00 грн на користь ОСОБА_1 .
З урахуванням приписів частини 1 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор зобов`язаний вживати заходів щодо виявлення та повернення майна банкрута, у тому числі такого, що перебуває у третіх осіб. Реалізуючи зазначені повноваження, ліквідатор обґрунтовано звернувся до суду з вимогою про повернення спірних коштів.
Судом встановлено, що відповідно до банківської виписки за рахунком Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМ ГРУП УКРАЇНА» грошові кошти у сумі 150 000,00 грн були перераховані 12.10.2021 на рахунок ОСОБА_1 із призначенням платежу щодо надання фінансової допомоги. Водночас жодних доказів існування договору чи інших правових підстав для такого перерахування відповідачем не надано.
За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути його потерпілому. Для виникнення такого зобов`язання необхідна сукупність умов: набуття майна однією особою, відповідне зменшення майна іншої особи, причинний зв`язок між цими обставинами та відсутність правової підстави.
Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено наявність усіх зазначених умов: відповідач набув грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн; майно позивача (банкрута) відповідно зменшилось на цю суму; між цими обставинами існує прямий причинний зв`язок; відсутні будь-які належні правові підстави для такого набуття. 
Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно сам по собі запис у призначенні платежу про «фінансову допомогу» не підтверджує існування правочину, якщо відсутні докази його укладення та виконання. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом у справах № 922/2216/18, № 910/3395/19, № 918/47/18, № 904/2444/18.
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що правове регулювання відносин щодо повернення безпідставно набутого майна підлягає застосуванню саме у випадках, коли відсутня належна правова підстава для такого набуття або коли така підстава в подальшому відпала. При цьому відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів існування правочину чи іншого юридичного факту, який би свідчив про правомірність отримання ним спірних грошових коштів та надавав відповідним правовідносинам легітимного характеру.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що грошові кошти у сумі 150 000,00 грн є безпідставно набутими відповідачем та підлягають поверненню до ліквідаційної маси Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМ ГРУП УКРАЇНА».
Положення глави 83 Цивільного кодексу України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 
1) повернення виконаного за недійсним правочином; 
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 
1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 
2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 
3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 
4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. 
Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.
Посилання скаржника на наявність правової підстави для отримання коштів є голослівними, оскільки жодних належних та допустимих доказів існування договору або інших правовідносин, які б обґрунтовували спірний платіж, не надано.
Твердження про недоведеність факту перерахування коштів спростовуються банківськими виписками, які є первинними документами та належними доказами здійснення фінансових операцій.
Твердження щодо можливих трудових відносин не мають правового значення для вирішення спору, оскільки навіть у разі їх існування відповідач не довів, що спірні кошти були виплачені саме як заробітна плата чи інші передбачені законом виплати.
Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду погоджується з наведеними висновками, оскільки вони ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні доказів, правильному застосуванні норм матеріального права та відповідають усталеній судовій практиці. 

7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами перегляду рішення суду.

Апеляційний господарський суд, здійснивши апеляційний перегляд справи у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про відсутність порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області – таким, що підлягає залишенню без змін.

8. Розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстави для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачаються, судові витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта. 

З підстав наведеного та керуючись статями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2025 у справі № 904/3426/24 (904/4862/25) - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2025 у справі № 904/3426/24 (904/4862/25) – залишити без змін.
3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено - 30.04.2026.

Головуючий суддя О.Ю. Соп`яненко 

Суддя Ю.А. Джепа 

Суддя  Ю.В. Фещенко