Справа № 686/12981/26
Провадження № 1-кп/686/1678/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі головуючої - судді ОСОБА_1 , розглянувши у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт, із доданими до нього матеріалами, у кримінальному провадженні №12026243460000143 за обвинуваченням
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця, раніше судимого: 
- 29.09.2006 р. Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч.1 ст.125, ч.2 ст.186, ч.1 ст.69, ст.70 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком 2 роки;
- 11.02.2008 р. Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області ч.2 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки позбавлення волі; 
- 09.11.2012 р. Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч.2 ст.186, ст.69 КК України на 1 рік позбавлення волі;
- 31.01.2013 р. Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- 15.02.2017 р. Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі;
- 12.10.2017 р. Апеляційним судом Хмельницької області за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ст.71 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- 26.01.2022 р. Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч.2 ст.185 КК України на 5 місяців арешту;
- 01.05.2024 р. Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч.1 ст.309 КК України на 4 роки пробаційного нагляду (дане покарання не відбуте),
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.3 ст.389 КК України,
встановив: 
ОСОБА_2 ухилився від відбування покарання у виді пробаційного нагляду за таких обставин.
Так, вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.05.2024 р. ОСОБА_2 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 4 роки із покладенням, на підставі ст.59-1 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
07.06.2024 р. ОСОБА_2 поставлений на облік в Хмельницькому районному відділі №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області, що по пров.Військоматському, 3, у м.Хмельницькому, де 13.06.2024 р. був ознайомлений під підпис із порядком та умовами відбування призначеного йому покарання у виді пробаційного нагляду, встановленими днями явки для реєстрації (перший та третій вівторок кожного місяця), а також був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування такого покарання. У подальшому ОСОБА_2 повторно попереджався про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, зокрема 06.08.2024 р. та 11.03.2026 р., у тому числі в зв`язку з фактами притягнення його до адміністративної відповідальності. 
Однак ОСОБА_2 , будучи неодноразово письмово попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, достовірно знаючи про покладені на нього обов`язки, порядок та дні явки на реєстрацію до органу пробації, умисно, з метою ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, без поважних причин та законних підстав, систематично не з`являвся для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації – Хмельницького районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області у визначені дні, а саме: 01.07.2025 р., 15.07.2025 р., 08.08.2025 р., 19.08.2025 р., 02.09.2025 р., 16.09.2025 р., 07.10.2025 р., 21.10.2025 р., 04.11.2025 р., 18.11.2025 р., 02.12.2025 р., 16.12.2025 р., 06.01.2026 р., 20.01.2026 р., 03.02.2026 р., 17.02.2026 р., 03.03.2026 р., 17.03.2026 р. та 07.04.2026 р., чим ухилився від відбування покарання у виді пробаційного нагляду. Крім того, у період відбування цього покарання ОСОБА_2 порушував встановлений порядок та умови відбування покарання у виді пробаційного нагляду, що виразилось у систематичному вчиненні адміністративних правопорушень, за які його було у встановленому законом порядку притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено (постановою серії ГАБ №433177 від 26.06.2025 р. за вчинення ОСОБА_2 26.06.2025 р. адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП; постановами серії ГБВ № 215955 від 08.09.2025 р., серії ГБВ № 220204 від 25.03.2026 р., серії ГБВ №220212 від 25.03.2026 р. за вчинення ним 08.08.2025 р., 24.01.2026 р. та 26.01.2026 р. відповідно адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.44 КУпАП; постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.11.2025 р. у справі №686/32584/25 за вчинення 01.11.2025 р. ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП) адміністративні стягнення у виді штрафів.
Отже, вказаними умисними протиправними діями ОСОБА_2 ухилився від відбування призначеного йому, вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.05.2024 р., покарання у виді пробаційного нагляду.
За ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_2 підлягає кримінальній відповідальності за ч.3 ст.389 КК України.
ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок, беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, погодився з розглядом обвинувального акта за його відсутності та ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, згідно з ч.2 ст.302 КПК України.
Вищевказані, встановлені органом досудового розслідування обставини, не оспорюються й іншими учасниками кримінального провадження.
Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, які містять належні, допустимі, достовірні та достатні докази винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, оцінені відповідно до ст.94 КПК України, суд дійшов висновку про те, що мало місце діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_2 , про винуватість останнього в його вчиненні, наявність фактичних підстав для визнання ОСОБА_2 винуватості та про відповідність встановлених органом досудового розслідування обставин наявним матеріалам досудового розслідування та формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним. Суд також погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.
Обвинувачений ОСОБА_2 на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності, які б позбавляли його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час. Тому суд визнає ОСОБА_2 осудним та відповідальним за скоєне.
При обранні обвинуваченому виду та міри покарання, судом враховуються визначенні ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, у тому числі: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа виного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також положення ч.2 ст. 50 КК України, згідно з якими, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. 
Суд враховує, що ОСОБА_2 вчинив умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.389 КК України, яке визначається високим ступенем небезпечності для суспільства, проте він повністю визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та щиро розкаявся, що пом`якшує йому покарання. Обставини, які б обтяжували покарання, відсутні.
Також суд враховує, що ОСОБА_2 є раніше судимою особою, яка негативно характеризується, неодружений, є військовослужбовцем, однак обов`язки військової служби на даний час не здійснює в зв`язку з самовільним залишинням 21.06.2025 р. військової частини, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, вчинив кримінальне правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, віднесено до категорії проступків, під час відбування покарання за вчинення умисного кримінального правопорушення, що характеризує обвинуваченого як особу, схильну до протиправних проявів, і це дає підстави вважати, що він може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.
Окрім того, судом встановлено, що відносно ОСОБА_2 01.05.2024 р. Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області було ухвалено вирок, яким визнано ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду тривалістю чотири роки, строк обчислення якого розпочався з 07.06.2024 р. (дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації). Тобто, ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.3 ст.389 КК України, під час відбування, призначеного вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.05.2024 р., покарання у виді пробаційного нагляду, що є підставою для призначення ОСОБА_2 покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України.
Норми кримінального законодавства наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Така функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15.01.2024 р. у справі №722/594/22 вказала: виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримають його в подальшому від вчинення нових кримінальних правопорушень. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.
Санкція ч.3 ст.389 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.
Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, обставини, яка пом`якшує покарання, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 слід призначити покарання за ч.3 ст.389 КК України у виді обмеження волі та згідно зі ст.ст.71, 72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.05.2024 р. (враховуючи день постановки обвинуваченого на облік уповноваженим органом з питань пробації – 07.06.2024 р. та положення ст.49-2 КВК України, невідбута частина покарання за попереднім вироком становить 2 роки 1 місяць 3 дні) із розрахунку, що одному дню обмеження волі відповідає один день пробаціного нагляду.
На переконання суду таке покарання та принцип його призначення за сукупністю вироків (шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за новим вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком), у цьому випадку буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Підстав для призначення обвинуваченому менш суворого виду покарання, з також звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також положення ст.ст.65, 69, 75 КК України, суд не вбачає.
При цьому, суд ураховує, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальні правопорушення, а також для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами. 
У справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти росії» від 24.03.05 суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмайлов проти росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези суду щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».
Кримінальним правопорушенням майнової шкоди не завдано, цивільний позов не заявлявся, речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, запобіжний захід стосовно обвинуваченого під час досудового розслідування не обирався і підстав для його застосування до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368 - 371, 374 - 376, 381 – 382, 394, 395, 532 КПК України,
ухвалив:
ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.389 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
Відповідно до ч.1 ст.71, п.5 ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.05.2024 р. та призначити ОСОБА_2 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 2 (два) місяці.
Строк відбуття покарання ОСОБА_2 , відповідно до ч.1 ст.58 КВК України, обчилювати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя