П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2026 року 	 	справа 340/5261/24	

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
головуючий суддя Суховаров А.В. 
судді Головко О.В., Ясенова Т.І., 
розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.07.2025 (суддя Сагун А.В.) про залишення без розгляду частини позовних вимог ОСОБА_1  до Військової частини НОМЕР_1  про перерахунок грошового забезпечення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06.08.2024 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправним ненарахування і невиплату з 29.01.2020 грошового забезпечення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- зобов`язати нарахувати і виплатити грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.12.2020 виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- визнати протиправним ненарахування і невиплату з 01.01.2021 грошового забезпечення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- зобов`язати нарахувати і виплатити грошове забезпечення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- визнати протиправним ненарахування і невиплату з 01.01.2022 грошового забезпечення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- зобов`язати нарахувати і виплатити грошове забезпечення за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- визнати протиправним ненарахування і невиплату з 01.01.2023 грошового забезпечення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- зобов`язати нарахувати і виплатити грошове забезпечення за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- визнати протиправним ненарахування і невиплату з 01.01.2024 грошового забезпечення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- зобов`язати нарахувати і виплатити грошове забезпечення за період з 01.01.2024 по 24.04.2024 виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- зобов`язати нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 24.04.2024 по день фактичної виплати.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що наказом №117 від 24.04.2024 звільнений з посади заступника командира з морально-психологічного забезпечення та вибув до нового місця проходження служби на посаді офіцера відділу соціальної роботи управління персоналу штабу Військової частини НОМЕР_2 . Він 13.06.2024 звернувся до військової частини з запитом про виплачене грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 24.04.2024, відповідь на який надійшла 31.07.2024. З отриманої інформації дізнався що за період з 29.01.2020 по 24.04.2024 грошове забезпечення не виплачувалось в розмірі, передбаченому Постановою КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (ас1,12,117). 

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 позовна заява залишалась без руху та надавалось 10 днів для подання заяви про поновлення строку звернення до суду (ас14).

Від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, в якій він вказує що при звільненні йому не було вручено письмове повідомлення про нараховані і виплачені суми та він продовжує нести військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , є учасником бойових дій (ас19-23). 

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.08.2024, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.11.2024, позовна заява повернута. Суди визнали неповажними причини пропущення ОСОБА_1 тримісячного строку звернення з позовною заявою, передбаченого статтею 233 КЗпП України (ас25,55).

Постановою Верховного Суду від 10.04.2025 скасовані ухвала Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.08.2024, постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 04.11.2024 та справа направлена для продовження розгляду. Касаційний суд зазначив що суди нижчих інстанцій не з`ясували коли позивач отримав інформацію про обсяг і характер виплачених йому сум (ас92).

У відзиві військова частина проти позову заперечувала, вказуючи, що пунктом 6 Постанови КМУ №103 від 21.02.2018 пункт 4 Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» викладений в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14». Однак, зміст приміток до додатків 1, 14 не був приведений у відповідність з цією постановою. Примітки не є нормами права, а носять інформативний характер. Скасування в судовому порядку пункту 6 Постанови КМУ №103 від 21.02.2018 не відновлює попередні положення пункту 4 Постанову КМУ №704 від 30.08.2017. Пунктом 2 Постанови КМУ №481 від 12.05.2023 пункт 4 Постанову КМУ №704 від 30.08.2017 викладений в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового, начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762гр та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14». Також просили залишити позовну заяву без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду (ас145).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.07.2025 позовні вимоги за період з 19.07.2022 по 24.04.2024 залишені без розгляду. Суд зазначив, що змінами, внесеними в статтю 233 КЗпП України з 19.07.2022 у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, встановлений тримісячний строк звернення до суду. Суд першої інстанції не знайшов поважних причин для поновлення цього строку (ас156). 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати ухвалу про залишення без розгляду частини позовних вимог. Посилається на те, що суд не дав належної оцінки його доводам що при звільненні йому не було вручено письмове повідомлення про нараховані і виплачені суми та він продовжує нести військову службу (ас169).

Надаючи оцінку законності оскаржуваної ухвали, колегія суддів виходить з наступного:
Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022) в разі порушення законодавства про оплату праці працівник мав право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України №2352 від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, частини 1, 2 статті 233 КЗпП України викладені в такій редакції: «Працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною 2 цієї статті. З заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, в тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Законом України №540 від 30.03.2020 КЗпП України доповнений главою ХІХ Прикінцеві положення, якою передбачалось що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки визначені статтею 233 продовжуються на строк дії карантину. Постановою КМУ №651 від 27.06.2023 карантин відмінений з 24 години 30.06.2023. 
Судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23 дійшла висновку що правовідносини, які мали місце до 19.07.2022 підлягають правовому регулюванню відповідно до статті 233 КЗпП України у попередній редакції. Правовідносини, які мали місце після 19.07.2022 підлягають правовому регулюванню відповідно до статті 233 КЗпП України у новій редакції та відлік тримісячного строку звернення до суду почався з 01.07.2023.

Наказом №117 від 24.04.2024 командира Військової частини НОМЕР_1 підполковника  ОСОБА_1  заступника командира з морально-психологічного забезпечення визнано таким що справи і посаду здав та вибув до нового місця проходження служби на посаді офіцера відділу соціальної роботи управління персоналу штабу Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ). Згідно довідки №517 від 14.07.2025, полковник ОСОБА_1 продовжує проходити військову служу у кадровому центрі Сухопутних військ Збройних Сил України (ас177).
Відповідачем не надані докази що ОСОБА_1 письмово повідомлявся про суми, нараховані і виплачені йому при звільненні. Позивач 13.06.2024 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з заявою, в якій просив надати інформацію про виплачене грошове забезпечення за період з 01.01.2016 по 24.04.2024 (ас134). Відповідь №195/ФЕС від 23.07.2024 отримав 31.07.2024 (ас136-140) та без зволікань звернувся з позовною заявою.
Рішенням Конституційного Суду України №1-р від 11.12.2025 визнана неконституційною частина 1 статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівнику виплат. Конституційний суд зазначив, що невиплата звільненому працівнику всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та працівник може визначати остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Установлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівнику виплат без врахування того, що трудові відносини тривають, обмежує право на своєчасне одержання винагороди за працю, що суперечить частині 7 статті 43 Конституції України. Запровадження тримісячного строку для звернення працівника під час дії трудових відносин до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат обмежує гарантоване право особи на своєчасне одержання винагороди за працю. 
Як встановлено, ОСОБА_1 не припинив військову службу, а вибув до нового місця проходження служби на посаді офіцера відділу соціальної роботи управління персоналу штабу Військової частини НОМЕР_2 . Відтак ним не пропущений строк звернення до суду про виплату йому належного грошового забезпечення за весь період з 29.01.2020 по 24.04.2024. 

Таким чином, суд першої інстанції дав невірну оцінку обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи. 

Керуючись статтями 241 – 244, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.

Скасувати ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.07.2025 про залишення без розгляду частини позовних вимог ОСОБА_1 .

Справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 за період з 19.07.2022 по 24.04.2024 направити для продовження розгляду до Кіровоградського окружного адміністративного суду. 

Постанова оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя А.В. Суховаров 

судді О.В. Головко 

судді Т.І. Ясенова