Справа № 450/5608/25  Провадження № 2/450/717/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2026 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Данилів Є.О.
при секретарі Хохолик О.І.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про (предмет спору): поділ спільного майна подружжя,-
суд постановив таке рішення:
підстава позову (позиція позивача): позивач звернулася до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 19.01.1970 року. 
В період шлюбу позивач та відповідач придбалибудинок АДРЕСА_1 , загальною площею 162,3 м.2 з допоміжними будівлями та спорудами, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.03.2005 р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.03.2005р. та технічним паспортом від 01.03.2005 р., земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.04.2017р. та технічною документацією від 10.12.2016р. На момент подання даного позову вартість житлового будинку садибного типу літ. «А-1» разом із земельною ділянкою становить 3308900 грн., що підтверджується Висновком про вартість майна від 20.11.2025 року складеного оцінювачем ОСОБА_3 .
Зазначає, що хоч право власності на спільно набуте майно зареєстроване лише за відповідачем, вказаний житловий будинок, земельна ділянка були набуті у спільну сумісну власність подружжя. Самостійно сторони не можуть досягнути згоди про добровільний поділ майна, оскількипозивач з відповідачем спільно не проживає, подружніх стосунків не підтримує, спільне господарство не ведеться. З цих підстав просить суд позовні вимоги задоволити та виділити ОСОБА_1 у власність 1/ 2 частину будинку АДРЕСА_1 та 1/ 2 земельної ділянки від загальної площі 0,2500 га розташованої на АДРЕСА_1 . Виділити відповідачу ОСОБА_2 у власність 1/ 2 частину будинку АДРЕСА_1 та 1/ 2 земельної ділянки від загальної площі 0,2500 га розташованої на АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивач не з`явився, представник ОСОБА_4 подав заяву згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.
Позиція відповідача: відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі:
06.01.2026 року ухвала про відкриття провадження.
Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.
Дослідивши матеріали цивільної справи, надані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.01.1970 року, що підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого Перемишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 2 від 19.01.1970 року.
Під час перебування у шлюбі, ОСОБА_5 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 162,3 м.2 з допоміжними будівлями та спорудами, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.03.2005 р. виданим виконавчим комітетом Кротошинської сільської ради на підставі рішення № 82 від 30.11.2004 року, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 451275851 від 10.11.2025 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2929034146060.
Право власності відповідача на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га розташованої в АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.04.2017р. та технічною документацією від 10.12.2016р.
Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь – яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
За вимогами ч.1, 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачене статтею 65 СК України.
Відповідно до частини 3 статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17 та неодноразово викладалась у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів палат Касаційного цивільного суду, а саме: постанові від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, постанові від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, постанові від 13 березня 2019 року у справі №334/9028/15-ц, постанові від 13 березня 2019 року у справі №756/10797/15-ц, постанові від 04 липня 2019 року у справі №127/3402/15-ц, постанові від 19.09.2019 року у справі № 235/4699/18 та інших.
Правовий висновок про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17, у якій на підставі аналізу норм Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, в тому числі ст.ст.355, 358 ЦК України, ст.ст.60, 70 СК України, викладено правовий висновок про те, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Таким чином, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).
Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Виходячи з матеріалів цивільної справи, спірна нерухомість була набута подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Незважаючи на те, що титульним власником житлового будинку, земельної ділянки є відповідач, означене нерухоме майно належить до спільної сумісної власності, оскільки було набуте сторонами по справі в період подружніх відносин.
Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч.1 ст.82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Відповідач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав.
Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні.
Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб.
З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, та ОСОБА_1 слід виділити у власність 1/ 2 частину будинку АДРЕСА_1 та 1/ 2 земельної ділянки від загальної площі 0,2500 га розташованої на АДРЕСА_1 громада, ОСОБА_2 виділити у власність 1/ 2 частину будинку АДРЕСА_1 та 1/ 2 земельної ділянки від загальної площі 0,2500 га розташованої на АДРЕСА_1 .
З приводу стягнення судових витрат судом встановлено наступне.
Як вбачається з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд вирішує питання про судові витрати - судовий збір у відповідності до положень ст. 141, 142 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 81, 82,141, 142, 200, 206, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.ст.60, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.355, 358, 364, 369, 372 ЦК України, суд , -
ухвалив:
позовні вимоги ОСОБА_1 , – задоволити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :
будинок АДРЕСА_1 , заг. площею 162,3 м.2 з допоміжними будівлями та спорудами,
земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1 , Давидівської сільської ради об`єднаних територіальних громад, Пустомитівського району Львівської обл., заг. площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Виділити ОСОБА_1 у власність 1/ 2 частину будинку АДРЕСА_1 .
Виділити ОСОБА_1 у власність 1/ 2 земельної ділянки від загальної площі 0,2500 га розташованої на АДРЕСА_1 . 
Виділити ОСОБА_2 у власність 1/ 2 частину будинку АДРЕСА_1 . 
Виділити ОСОБА_2 у власність 1/ 2 земельної ділянки від загальної площі 0,2500 га розташованої на АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 % сплаченого судового збору в сумі 4 542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві гривні) грн.
Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого нею при подачі позову у відповідності до квитанції № 142355689 від 24.11.2025 року, в розмірі 4 542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві гривні) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення виготовлений 01.04.2026 року.

Суддя	Є.  О.  Данилів