11.05.26
22-ц/812/915/26
Єдиний унікальний номер судової справи: 489/3495/24 
Номер провадження: 22-4/812/915/26 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
11 травня 2026 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів: Локтіонової О.В., Коломієць В.В., 
із секретарем судового засідання - Колосовою О.М., 
за участю: представника позивача - адвоката Одинцової Я.В., представника відповідача - Ткачук Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 , подану в його інтересах 
адвокатом Реу Русланом Васильовичем
на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Рум`янцевої Н.О. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації в порядку поділу майна подружжя, 

в с т а н о в и л а:

У травні 2024 року ОСОБА_2 в інтересах якої діяла адвокат Обуховська Р.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації в порядку поділу майна подружжя. 
Позов обґрунтовувала тим, що з 13 січня 2001 року перебувала з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року розірвано. 
У період шлюбу, за спільні сумісні кошти було придбано транспортний засіб Hyundai Santa Fe, державний номер НОМЕР_1 , Daf 95 FX 380, 2001 року випуску, об`єм двигуна 12580, Volkswagen Passat, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , vin: НОМЕР_3 , автомобіль вантажний сідловий тягач Daf 95 FX 380, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , vin: НОМЕР_5 , транспортний засіб напівпричіп Krone SDP 27, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , vin НОМЕР_7 , транспортний засіб напівпричіп Fruehauf AS 24, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , vin НОМЕР_9 , транспортний засіб напівпричіп спеціалізований SCHMITZ SD 22E, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_10 , vin, транспортний засіб напівпричіп спеціалізований Lamberet LVFS-3, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_11 , vin НОМЕР_12 . 
Після розірвання шлюбу позивачка дізналася про те, що відповідач без її згоди та відома, переоформив вказані транспортні засоби на нових власників. 
Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати вказані транспортні засоби об`єктами спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу майна стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості частки транспортних засобів: Hyundai Santa Fe, державний номер НОМЕР_1 у розмірі 331 250 грн, Daf 95 FX 380, 2001 року випуску, об`єм двигуна 12580 у розмірі 347 450 грн, Volkswagen Passat, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , vin: НОМЕР_3 у розмірі 116 800 грн, автомобіля вантажного сідлового тягач Daf 95 FX 380, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , vin: НОМЕР_5 у розмірі 332 400 грн, транспортного засобу напівпричіп Krone SDP 27, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , vin НОМЕР_7 у розмірі 142 100 грн, транспортного засобу напівпричіп Fruehauf AS 24, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , vin НОМЕР_9 у розмірі 135 725 грн, транспортного засобу напівпричіп спеціалізований SCHMITZ SD 22E, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_10 , у розмірі 114 570 грн, транспортного засобу напівпричіп спеціалізований Lamberet LVFS-3, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_11 , vin НОМЕР_12 у розмірі 147500 грн. 
01 грудня 2025 року від представника відповідача - адвоката Реу Р.В. до суду надійшли додаткові пояснення в яких зазначає, що позовні вимоги не можуть бути задоволенні. 
Вказує, що під час спільного проживання сторін у шлюбі, вони разом за спільні кошти придбали транспортні засоби. В період часу з 2021-2022 році, у зв`язку з ускладненням стану здоров`я відповідача, під час перебування у шлюбі з позивачкою, за взаємною згодою подружжя, були продані спірні транспортні засоби та отримані грошові кошти були витрачені на потреби сім`ї та на стан здоров`я відповідача. Крім того, не згоден з оцінками транспортних засобів, оскільки вони були проведенні з численними порушеннями та виготовлені не для звернення до суду, що є обов`язковою умовою під час доказування вартості майна, яке як вважає позивачка є спірним. У звітах про оцінку майна, які додані до позовної заяви взагалі не вказано, хто оцінщик. ПП «Експертно-діловий центр» було доручено проведення оцінки майна за договорами укладеними з позивачем, а відтак долучені Звіти про оцінку майна не є результатом проведення судової експертизи, а тому не є обов`язковими при здійсненні оцінки доказів у справі. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2026 року позов задоволено. Визнано транспортний засіб марки Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску, колір - білий, державний номер НОМЕР_1 , транспортний засіб марки Daf 95 FX 380, 2001 року випуску, об`єм двигуна 12580, транспортний засіб Volkswagen Passat, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , vin: НОМЕР_3 , транспортний засіб автомобіль вантажний сідловий тягач Daf 95 FX 380, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , vin: НОМЕР_5 , транспортний засіб автомобіль вантажний сідловий тягач Daf 95 FX 380, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , vin: НОМЕР_5 , транспортний засіб напівпричіп Krone SDP 27, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , vin НОМЕР_7 , транспортний засіб напівпричіп Fruehauf AS 24, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , vin НОМЕР_9 об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію частки вартості: транспортного засобу Hyundai Santa Fe, державний номер НОМЕР_1 у розмірі 331 250 грн, транспортного засобу марки Daf 95 FX 380, 2001 року випуску у розмірі 347 450 грн, транспортного засобу марки Volkswagen Passat, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , vin: НОМЕР_3 у розмірі 116 800 грн, автомобіля вантажного сідлового тягача Daf 95 FX 380, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , vin: НОМЕР_5 у розмірі 332 400 грн, транспортного засобу напівпричіпа Krone SDP 27, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , vin НОМЕР_7 у розмірі 142 100 грн, транспортного засобу напівпричіпа Fruehauf AS 24, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , vin НОМЕР_9 у розмірі 135725 грн, транспортного засобу напівпричіпа спеціалізованого SCHMITZ SD 22E, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_10 , vin НОМЕР_13 у розмірі 114 570 грн, транспортного засобу напівпричіпа спеціалізованого Lamberet LVFS-3, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_11 , vin НОМЕР_12 у розмірі 147 500 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5429, 60 грн судового збору. 
Рішення суду мотивовано відсутністю доказів на підтвердження надання позивачкою при відчуженні відповідачем спірних автомобілів згоди на таке відчуження, а відтак їх вартість повинна враховуватися при їх поділі. Визначаючи розмір компенсації частки вартості спірних автомобілів суд виходив з оцінки майна згідно наданих позивачкою звітів про оцінку майна.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Реу Р.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не з`ясовані фактичні обставини, а саме не взято до уваги, що продаж спільного майна відбувався під час знаходження у шлюбі у 2021 - 2022 роках за взаємною згодою, а отримані грошові кошти були витрачені на потреби сім`ї та стан його здоров`я. Крім того, вказує на те, що звіти про оцінку майна підготовлені з численними порушеннями та за завищеними цінами транспортних засобів на які суд не звернув належної уваги.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Одинцова Я.В. просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на її необґрунтованість.
Заслухавши суддю - доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону рішення в оскаржуваній частині в повній мірі не відповідає.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_1 з 13 січня 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року розірвано.
У період перебування у шлюбі сторонами було придбано транспортні засоби.
Так, 30 березня 2021 року придбано на підставі договору купівлі - продажу, укладеного в ТЦС № 4841 РСЦ МВС в Миколаївській області автомобіль марки Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_14 , vin НОМЕР_15 . який зареєстровано за ОСОБА_1 .
02 серпня 2022 року автомобіль Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску, об`єм двигуна 2199, на підставі договору купівлі - продажу, укладеного у ТСЦ № 5143 ГСЦ МВС в Одеській області, був перереєстрований на нового власника.
Крім того, як вбачається з наданих Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях витягів ЄДР ТЗ у період шлюбу сторонами були придбані транспортні засоби.
29 січня 2013 року автомобіль марки Krone SDP 27, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_16 , vin НОМЕР_17 придбано в торгівельній організації, який перереєстровано за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
24 квітня 2019 року вказаний автомобіль перереєстровано на нового власника - ОСОБА_3 , реєстраційний номер НОМЕР_6 . 
29 березня 2018 року транспортний засіб напівпричіп спеціалізований SCHMITZ, SCS 24, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_18 , vin НОМЕР_19 , який зареєстровано за ОСОБА_1 . 
04 січня 2021 року було здійснена перереєстрація вказаного транспортного засобу на нового власника ОСОБА_4 , реєстраційний номер НОМЕР_20 .
27 листопада 2014 року автомобіль DAF 95 XF 380, 2001 року випуску, об`єм двигуна 12580, реєстраційний номер НОМЕР_21 . vin НОМЕР_22 .
04 січня 2021 року вказаний транспортний засіб перереєстровано на нового власника ОСОБА_4 , реєстраційний номер НОМЕР_23 .
29 березня 2018 року автомобіль DAF 95, 2001 року випуску, об`єм двигуна 12580, реєстраційний номер НОМЕР_24 , vin НОМЕР_5 .
03 серпня 2022 року вказаний транспортний засіб відчужено на нового власника. 
26 лютого 2019 року автомобіль Volkswagen Passat, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_14 , vin НОМЕР_25 , який зареєстровано за ОСОБА_1 
30 березня 2021 року здійснена перереєстрація вказаного автомобілю на нового власника - ОСОБА_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
24 квітня 2019 року автомобіль Fruehauf, AS 24, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_26 , vin НОМЕР_9 зареєстровано за ОСОБА_1 .
09 лютого 2021 року вказаний автомобіль перереєстровано на ім`я ОСОБА_6 , реєстраційний номер НОМЕР_27 . 
21 грудня 2016 року автомобіль Lamberet LVFS-3, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_28 , vin НОМЕР_29 , який зареєстровано за ОСОБА_1 .
Сторонами не спростовується факт набуття вказаних транспортних засобів за спільні сумісні кошти подружжя. 
Задовольняючи позов, визнавши вказані транспортні засоби спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та стягнувши з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію частки вартості вказаних транспортних засобів, суд виходив з того, що вказані транспортні засоби є спільним майном подружжя, відповідач здійснив їх відчуження без згоди позивачки, а тому вартість цього майна слід враховувати при поділі, а відтак позивачка має право на грошову компенсацію частки вартості вказаних транспортних засобів.
Між тим з таким висновком суду погодитися не можливо з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
Вирішуючи спори між подружжям про майно, потрібно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18).
Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).
У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Ключовим для вирішення питання про компенсацію одним із подружжя іншому компенсації вартості відчуженого спільного сумісного майна є не лише наявність на це письмової згоди іншого з подружжя, а використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.
Відповідно до приписів частин першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Як встановлено судом, транспортні засоби Hyundai Santa Fe, державний номер НОМЕР_1 Daf 95 FX 380, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_21 . vin НОМЕР_22 , Volkswagen Passat, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , vin: НОМЕР_3 , Daf 95 FX 380, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , vin: НОМЕР_5 , напівпричіп Krone SDP 27, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_16 , vin НОМЕР_17 , напівпричіп Fruehauf AS 24, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_26 , vin НОМЕР_9 , напівпричіп спеціалізований SCHMITZ SСS 24, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_18 , vin НОМЕР_13 відчужені ОСОБА_1 ще в період перебування у шлюбі з ОСОБА_7 2019-2022 роках, тобто до розірвання шлюбу за рішенням суду, яким встановлено припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства сторонами з березня 2023 року.
Позивач не надала суду доказів, що кошти отримані від продажу транспортних засобів, не були використані в інтересах сім`ї.
Встановлені у справі обставини не дають підстав для висновку про продаж цих автомобілів без згоди позивачки, яка протягом тривалого часу не пред`являла жодних вимог щодо цих транспортних засобів, а заявила про свої вимоги лише у травні 2024 року.
Вказане узгоджується з висновками у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2026 року в справі № 607/10858/22 (провадження №14-138цс24)
Отже, за наявності факту перебування сторін у шлюбі та відсутності доказів використання коштів від продажу спільного майна не в інтересах сім`ї, вважається, що укладений одним із подружжя договір був в інтересах сім`ї, тому вважається, що кошти, отримані від їх продажу, використані в інтересах сім`ї.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року в справі №278/2482/21 (провадження №61-12736св22).
На вказане вище суд належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації частки вартості усіх вказаних транспортних засобів.
Крім того, суд першої інстанції помилково задовольнив пред`явлені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання відчужених транспортних засобів ОСОБА_1 спільною сумісною власністю, оскільки встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи не спростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення, а факт продажу такого майна без дозволу іншого із подружжя є підставою для стягнення грошової компенсації вартості належної іншому із подружжя частки в такому майні. 
Тобто наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (постанова Велика Палата Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц).
Отже, окреме визнання у резолютивній частині майна, яке відчужено одним із подружжя без згоди іншого, об`єктами, належними подружжю на праві спільної сумісної власності, є зайвим та неефективним способом захисту порушеного права. 
При цьому вказівка у резолютивній частині рішення про те, що спірний об`єкт, визнається судом об`єктом спільної сумісної власності, а потім право спільної сумісної власності сторін на цей об`єкт припиняється, створює ситуацію правової невизначеності, оскільки остаточним правовим результатом вирішення спору щодо поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності, відчуженого відповідачем без згоди позивача, є врахування його вартості при поділі усього майна подружжя.
Разом з тим, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).
Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20))».
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).
Процесуальний закон не містить підстав не враховувати при розгляді спору про поділ спільного майна подружжя предмет, підстави позову, та власне позовні вимоги, які заявив позивач (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2024 року в справі № 362/1505/18 (провадження № 61-6304св23)).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Як встановлено судом, у період шлюбу - 21 грудня 2016 року було придбано автомобіль Lamberet LVFS-3, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_28 , vin НОМЕР_29 , який зареєстровано за ОСОБА_1 та знаходиться у користуванні останнього.
Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
При цьому, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Зазначений правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №127/76029/15-ц.
Згідно звіту про оцінку майна, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Експертно-діловий центр «Лідер» на замовлення ОСОБА_2 , оціночна (ринкова) вартість колісного транспортного засобу - напівпричіпа спеціалізованого, Lamberet LVFS-3, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_28 , vin НОМЕР_29 станом на дату оцінки - 10 вересня 2024 року складає 295 000 грн без ПДВ.
Інших належних доказів на підтвердження вартості вказаного транспортного засобу матеріали справи не містять.
За такого, на користь позивачки з відповідача підлягає стягненню в порядку поділу спільного майна подружжя - транспортного засобу - напівпричіпа спеціалізованого, Lamberet LVFS-3, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_28 , vin НОМЕР_29 , який зареєстрований за ОСОБА_1 , компенсацію вартості 1/2 частки в сумі 147 500 грн (295 000 грн : 2), залишивши його у власності останнього.
За таких обставин, рішення суд на підставі п.1.2, ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення, яким позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки в порядку поділу спільного майна подружжя - транспортного засобу - напівпричіпа спеціалізованого, Lamberet LVFS-3, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_28 , vin НОМЕР_29 , який зареєстрований за ОСОБА_1 , компенсацію вартості 1/2 частки в сумі 147 500 грн, залишивши його у власності останнього.
Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам 8,8% за подання позову 1 174,13 грн (13 342,36 грн х 8,8%). В свою чергу з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги, яка задоволена на 91,2% у розмірі 9 105,40 грн (9 984 грн (не більше трьох прожиткових мінімумів 3328 грн х 3) х 91,2%).
Відповідно до пункту 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняться особи з інвалідністю І та ІІ груп.
Згідно пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_30 від 08 лютого 2023 року, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (загальне захворювання), а відтак звільнений від сплати судового збору. 
За такого, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави 9 105,40 грн судового збору за перегляд справи в апеляційній інстанції, а 1174,13 грн судового збору сплаченого за подання позову ОСОБА_2 слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Реу Русланом Васильовичем задовольнити частково.
Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2026 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації в порядку поділу майна подружжя задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_31 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_32 ) в порядку поділу спільного майна подружжя - транспортного засобу - напівпричіпа спеціалізованого, Lamberet LVFS-3, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_28 , vin НОМЕР_29 ,який зареєстрований за ОСОБА_1 , компенсацію вартості 1/2 частки в сумі 147 500 грн, залишивши його у власності ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 9 105,40 грн судового збору за перегляд справи в апеляційній інстанції.
Компенсувати ОСОБА_2 1 174,13 грн судового збору за подання позову за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: В.В. Коломієць

О. В. Локтіонова