Справа № 752/3918/26 
Провадження № 2/752/7818/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2026 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді - Машкевич К.В., за участю секретаря -  Касаткіної А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ) »Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки 42 284, 77 грн заборгованості, з яких:
1) заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання в розмірі 520, 28 грн, 98, 31 грн інфляційної складової боргу та 28, 64 грн річних; 
2) заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії в розмірі 16 438,04 грн, 1 904, 28 грн інфляційної складової боргу, 577, 88 грн річних та 703, 12 грн пені;
3) заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води в розмірі 16 887, 09 грн, 2 245, 70 грн інфляційної складової, 673, 60 грн річних та 819, 54 грн пені;
4) заборгованість із сплати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії в розмірі 874, 09 грн;
7) заборгованість із сплати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води в розмірі 514, 20 грн.
Посилається в позові на те, що КП «Київтеплоенерго» з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.
З 01 листопада 2021 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» на підставі типових договорів, підготовлено та опубліковано/оприлюднено:
1. Договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085);
2. Щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ, відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року у разі, якщо співвласники будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, який є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб- сайті органу місцевого самоврядування або веб-сайті виконавця послуги, співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
На виконання вимог закону на офіційному веб-сайті підприємства були оприлюднені індивідуальні типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води.
Свідченням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем.
Будинок за адресою: АДРЕСА_1 в цілому під`єднаний до мереж тепло-та водопостачання, як і квартира АДРЕСА_2 , а отже відповідачка є споживачем послуг з централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року споживачами послуг з ТЕ/ПГВ.
Відповідачка від зазначених послуг у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася).
Крім того, на підставі Договору про відсутплення права вимоги від 11 жовтня 2018 року №602-18 КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до споживачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого постачання гарячої води.
Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року №111 (4511).
В порушення вимог закону відповідачка своєчасно не сплачувала за спожиті послуги, внаслідок чого за період часу з 01 травня 2018 року до 30 листопада 2025 року заборгованість становить 34 713, 42 грн.
Крім того, відповідно до вимог Закону України « Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та Закону України» Про комерійний облік теплової енергії та водопостачання» споживачі послуг зобов`язані сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг.
Ці послуги відповідачка також не сплачувала, що також привело до заборгованості. 
Виходячи з цього, просить задовольнити позов, та, з урахуванням вимог частини 2 статті 625 ЦК України, стягнути інфляційну складову боргу, 3% річних, а також пеню. 
Позов був зареєстрований судом 16 лютого 2026 року та відповідно до статті 33 ЦПК України був визначений склад суду.
Ухвалою суду від 17 лютого 2026 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.
Відповідно до статті 178 ЦПК України відповідачці був наданий строк для подання відзиву.
25 березня 2026 року відповідачка подала відзив, яким проти позову заперечує.
Посилається на те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , співвласниками квартири були її батьки.
Мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батько ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Послуги теплопостачання нею сплачено за період часу з 01 листопада 2021 року в розмірі 16 438, 04 грн та плату за абонентське обслуговування в сумі 874, 09 грн.
Крім того, послуги постачання гарячої води до 01 травня 2018 року та з 01 листопада 2021 року не надавалися.
Це підтверджується актом про демонтаж засобу вимірювальної техніки від 12 лютого 2024 року, відповідно до якого показники лічильника при заміні були 88 м3, показники встановленого лічильника - 0м3.
Актом №23 від 03 березня 2026 року підтверджено, що показники встановленого лічильника в 2024 році не змінилися.
Станом на 12 лютого 2024 року і до 03 березня 2026 року вона не користувалася послугами з постачання гарячої води.
Враховуючи терміни повірки лічильників, зазначає, що з 01 січня 2020 року було використано 88 м куб води, а тому, виходячи з її вартості, вона могла заборгувати лише 8 164, 32 грн за вказаний період та 579, 00 грн станом на початок січня 2020 року.
Таким чином, загальна сума боргу становить 9 193, 32 грн. 
З урахуванням цього інфляційна складова боргу може становити 1 898, 61 грн, 3% річних - 528, 18 грн, пеня - 643, 53 грн. 
Просить зменшити дану суму до стягнення та розстрочити виконання судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. 
Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 360 ЦК України  співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Встановлено, що відповідачка зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 .
Вказана обставина підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м.Києва, сформованим станом на 12 грудня 2025 року.
Відповідачка зазначає та підтверджує відповідними доказами, що співвласниками квартири були її батьки, які померли відповідно в 2021 та 2025 роках.
Довідкою приватного нотаріуса Київського міського нотарвального округу Головікіна О.В. підтверджується, що відповідачка є єдиною спадкоємицею після їх смерті.
( а.с.6; 33 - 47 )
Відповідно до статті 1216 ЦК України  спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з частиною 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального окруру Головкіним О.В. заведена спадкова справа після смерті батьків відповідачки.
Із заявою про прийняття спадщини у встановленому законом порядку звернулася лише відповідачка. 
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Таким чином, обов`язок власника квартири, набутої в порядку спадкування, оплачувати житлово-комунальні послуги, в тому числі борги спадкодавця, виникає з моменту прийняття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності.
Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 15 березня 2018 року в справі № 401/710/15-ц.
Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» у разі, якщо співвласники будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, який є публічним договором приєднання.
Звертаючись до суду, позивач зазначив, що на виконання вимог закону на офіційному веб-сайті підприємства були оприлюднені індивідуальні типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води.
В позові зазначено та не спростовується відповідачкою, що такі договори її батьками, як співвласникми квартири, не укладалися.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання утворилася з жовтня 2018 року та становить 34 713, 42 грн. 
Крім того, нараховано заборгованість за абонентське обслуговування з теплової енергії, за абонентське обслуговування послуг з гарячого водопостачання та заборгованість за обслуговування вузла комерційного обліку теплопостачання та постачання гарячї води.
( а.с. 7 - 32 )
Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України « Про теплопостачання» та Законом України « Про комерційний облік теплової енергії та водо постачання». 
Правовідносини з постачання теплової енергії та постачання гарячої води регулюються постановою Кабінету Міністрів України №1182 від 11 грудня 2019 року « Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води», а також постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21 серпня 2019 року №1182 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з з постачання теплової енергії».
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Статтею 7 цього Закону визначені права і обов`язки споживача (індивідуального споживача), зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплата наданих житлово-комунальних послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. 
За змістом частини 1 статті 16 Закону комунальні послуги надаються споживачам безперебійно.
Таким чином, спадкодавці відповідачки та сама відповідачка є споживачами житлово-комунальних послуг. 
Відповідно частин 1 та 2 статті 12 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. 
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. 
У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. 
За змістом частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
У тих випадках, коли закон не встановлює обов`язковість певної форми, сторони можуть обирати її на власний розсуд, але в межах чинного законодавства.
Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. 
Таким чином, якщо умови усного договору виконуються сторонами, то він вважається укладеним, а умови прийнятими обома сторонами.
За змістом частини 1 статті 633 ЦК України договір про надання комунальних послуг є публічним договором.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.
Як зазначено вище, позивач надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року є виконавцем послуги з постачання теплової енергії та гарячої води. 
Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. 
Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг в повному обсязі.
Це відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 20 квітня 2016 року в справі 6-2951цс15, яка, з точки зору частини 4 статті 263 ЦПК України, має враховуватися судом.
В порушення вимог закону попередні власники квартири, а в подальшому і відповідачка, як спадкоємець, плату за надані послуги не вносили тривалий час, що привело до виникнення заборгованості.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
З урахуванням викладеного, невнесення плати за надані житлово-комунальні послуги, що привело до виникнення заборгованості, суд вважає вимоги позивача про їх стягнення обгрунтованими.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобо`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. 
З виписки з карткового рахунку відповідачки в АТ «Ощадбанк» вбачається, що 08 березня 2026 року нею з загальної суми боргу сплачено 16 438, 10 грн заборгованості за постачання теплової енергії та 874. 09 грн плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії.
Щодо суми до стягнення та приведених заперечень у відзиві, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем обліковується квартирний засіб обліку постачання гарячої води марки SKS № 16297, який був наявний у квартирі станом на 01 травня 2018 року.
Даних обставин відповідачка в відзиві не спростовувала.
При цьому зазначила, що новий лічильник у квартирі був встановлений в 2024 році та за їх показниками стверджує про невикористання послуг з гарячого водопостачання в приведеному позивачем розмірі.
Це підтверджується долученими до відзиву доказами: Актом про демонтаж -монтаж засобу вимірювальної техніки від 12 лютого 2024 року та Актом №2360109 від 03 березня 2026 року.
З урахуванням даних Актів дійснила розрахунок кількості спожитої гарячої води та її вартість, а також здійснила перерахунок інфляційної складової боргу, річних та пені.
Ні позивач при зверненні до суду, ні відповідачка в відзиві не зазначають, чи передавалися показання лічильника для нарахування плати за гаряче водопостачання.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» зняття показань вузлів розподільного обліку (квартирних лічильників) здійснюється споживачами. 
У разі ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю показань відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем комунальної послуги протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем відповідної комунальної послуги за попередні 12 місяців (для послуг з теплопостачання - за середнім споживанням попереднього опалювального періоду).
Після відновлення надання показань вузлів обліку такими споживачами виконавець відповідної комунальної послуги або інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, зобов`язані провести перерахунок із споживачем, а для вузлів розподільного обліку - з усіма споживачами будівлі.
Таким же чином регулювалося дане питання на момент виникнення спірних правовідносин і Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення №690 від 05 липня 2019 року.
Крім того, відповідачка зазначила та надала відповідні докази цьому, що 04 березня 2026 року, тобто уж після зверенння позивача до суду, вона звернулася до позивача за проведенням перерахунку.
Станом на день ухвалення рішення інформації про прийняте позивачем рішення за зверненням відповідачки не надано.
Більше того, після отримання відзиву позивачем не спростовано приведені в відзиві твердження відповідачки про невикористання послуг гарячого водопостачання в зазначений у позові період.
Крім того, позивачем не спростовано і розрахунок заборгованості, здійснений відповівачкою в зв`язку з цим.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Статтями 76, 77 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Відповідно до частин 2 та 4 татті 12 ЦПК України  учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
З урахуванням цього, не спростування приведених у відзиві обставин в частині квартирного засобу обліку постачання гарячої води та приведеного відповідачкою розрахунку заборгованості з урахуванням цього, суд приходить до висновку про його врахування при вирішенні питання про суму заборгованості до стягнення.
Таким чином, з загальної суми заборгованості до стягнення підлягають виключенню наступні суми:
1) 16 438,04 грн заборгованості за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії;
2) 874, 09 грн заборгованості із сплати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії.
Враховуючи, що зазначена сума боргу була сплачена відповідачкою після звернення позивача до суду, інфляційні втрати, 3% річних та пеня підлягає стягненню в зазначеному в позові розмірі.
Крім того, за відсутності заперечень з боку позивача приведеним у відзиві обставинам, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідачки:
1) 8 164, 32 грн заборгованості з постачання гарячої води з 01 січня 2020 року;
2) 579, 00 грн заборгованості з постачання гарячої води до січня 2020 року;
З урахуванням цього підлягає стягненню:
1)1 898, 61 грн інфляційної складової боргу;
2) 528, 18 грн - 3% річних;
3)643, 53 грн пені.
Відповідно до частини 1 статті 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
У свою чергу, частиною 1 статті 435 ЦПК України, якою регулюються процесуальні питання, пов`язані з виконаннямс удових рішень у цивільних справах,   визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
За змістом частини 3 статті 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до частин 4 та 5 статті 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Суд враховує, що заборгованість за надані послуги частково утворилася в період, коли відповідачка була неповнолітньою, а співвласниками квартири були її батьки.
Відповідачка зазначає, що є студенткою, сама оплачує навчання та не має достатнього доходу для разового погашення заборгованості.
З урахуванням цього, суд приходить до висновку про розстрочення виконання рішення суду строком на 1 рік.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір при зверненні до суду.
Керуючись статтями 15, 16, 205, 322, 360, 509, 525, 530, 625, 633, 639 ЦК України, Законом України « Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Законом України « Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 267, 268, 273, 435 ЦПК України, суд 
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) »Київтеплоенерго»: 
1)1904, 28 грн інфляційної складової боргу, 577. 88 грн річних, 703, 12 грн пені за період заборгованості з 01 листопада 2021 року з постачання теплової енергії;
2)8 164, 32 грн заборгованості з постачання гарячої води з 01 січня 2020 року;
3)579, 00 грн заборгованості з постачання гарячої води до січня 2020 року;
4)1 898, 61 грн інфляційної складової боргу; 528, 18 грн - 3% річних; 643, 53 грн пені за період заборгованості з постачання гарячої води до січня 2020 року та з 01 січня 2020 року;
5)заборгованість із сплати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води в розмірі 514, 20 грн.
В решті позову відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 3 328, 00 грн судового збору.
Розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців шляхом погашення заборгованості рівними частинами, починаючи з моменту набрання ним законної сили, по 1 292, 76 грн на місяць.
Позивач: Комунальне підприємство Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», адреса: 01001, м.Київ, площа І.Франка, 5, ЄДРПОУ 40538421.
Відповідач :  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя К.В. Машкевич