154/2191/26
1-кп/154/603/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року Володимирський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 
з участю прокурора – ОСОБА_3 
обвинуваченого – ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Володимирі, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026030510000143 від 16.03.2026 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Острівок Володимирського району Волинської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця Збройних Сил України перебуваючого на посаді солдата резерву 58 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:
15 березня 2026 року близько17 годин 33 хвилини, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 , діючи із прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи обізнаним, що він позбавлений права керування транспортними засобами відповідно до постанови Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 серпня 2024 року у справі №154/1192/24, та постанови Нововолинського міського суду Волинської області від 17 червня 2025 року у справі №165/1983/25, які набрала законної сили, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», будучи зобов`язаним та маючи реальну можливість виконати дані судові акти, умисно їх не виконував, зокрема, умисно керував автомобілем марки «Volkswagen Polo» чорного кольору, р.н.з. НОМЕР_2 , VIN-код: НОМЕР_3 , на автодорозі поблизу будинку №54 по вулиці Сагайдачного міста Володимир Волинської області, де був виявлений та зупинений працівниками СРПП Володимирського РВП, на підставі п. 2 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію».
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечив, пояснив, що щиро кається у вчиненому і дав показання, що повністю узгоджуються з описовою частиною цього вироку.
По суті обвинувачення і заданих запитань ОСОБА_4 пояснив, що він будучи позбавлений права керування транспортними засобами відповідно до постанови Володимир -Волинського міського суду Волинської області від 28 серпня 2024 року та постанови Нововолинського міського суду Волинської області від 17 червня 2025 року, про які він був обізнаний, проте 15 березня 2026 року керував автомобілем Volkswagen Polo», р.н.з. НОМЕР_4 на автодорозі поблизу будинку № 54 по вулиці Сагайдачного міста Володимир Волинської області, де був зупинений працівниками СРПП Володимирського РВП. 
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю, переконавшись у добровільності та істинності його позиції за згодою всіх учасників, у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та вважає можливим обмежити обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.
При цьому суд з`ясував правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, з`ясував, чи не має сумнівів в добровільності його позиції, а також роз`яснив обвинуваченому, що він буде позбавлений права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.
Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними протиправними діями, які виразились в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, його поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 – відсутні.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд приймає також до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.
Суд враховує особу обвинуваченого, а саме, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має зареєстроване постійне місце проживання та сталі соціальні зв`язки, по місцю проживання характеризується виключно позитивно, на обліку у спеціалізованих медичних установах не перебуває, вину у вчиненому злочині визнавав на протязі всього розгляду справи, засуджував себе за вчинене діяння, не намагався уникнути відповідальності, активно сприяв розкриттю злочину, мав належну процесуальну поведінку.
Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з врахуванням думки сторони публічного обвинувачення, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обтяжуючих, а також з врахуванням сукупності всіх обставин, які характеризують особу винного, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу на користь держави, оскільки вказане покарання, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчиненню нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі, а призначення покарання у виді штрафу, визначеному санкцією статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, що на думку суду відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.
На думку суду, обставини, які б свідчили про необхідність ізоляції обвинуваченого від суспільства в рамках даного кримінального провадження відсутні, оскільки наявні характеризуючі обвинуваченого матеріали, а також ставлення останнього до вчинення інкримінованого йому діяння, свідчать про те, що обвинувачений зробив для себе вірні висновки в частині його подальшої поведінки у суспільстві, в зв`язку з чим суд не вбачає з боку ОСОБА_4 високих ризиків вчинення повторних злочинів чи такого високого рівня небезпеки для суспільства, щоб тримати його в умовах ізоляції.
З огляду на викладене, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді штрафу, визначеному санкцією ч. 1 ст. 382 КК України. 
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого не обирався.
Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд –

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.382 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч ) гривень 00 коп.
Речові докази по справі: оптичний диск, на якому містяться записи із нагрудної боді- камери поліцейського наряду Вояж-11 від 15.03.2026 - зберігати у матеріалах кримінального провадження; вилучений в ході ОМП 15.03.2026 автомобіль Volkswagen Polo» чорного кольору, р.н.з. НОМЕР_2 -вважати повернутим ОСОБА_5 . 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Волинського апеляційного суду через Володимирський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_6