Справа № 569/10771/26

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
03 червня 2026 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Сидорук Є.І., розглянувши матеріали які надійшли з Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , рнокпп – ________________________, за ст. 124 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії ЕПР1 №644317 від 18 квітня 2026 року, ОСОБА_1 18.04.2026 о 21 год 2 хв м. Рівне, по вул. Ягідна, 10А повторно керував автомобілем Daewoo Lanos номерний знак НОМЕР_2 не маючи права керувати таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим повторно протягом року вчинив порушення (05.07.2025 відносно ОСОБА_1 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕНА 5144755 за ч. 2 ст. 126 КУпАП про накладення стягнення у вигляді штрафу), чим порушив ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», вимоги п.2.1 «а» Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 просив провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити відповідно до п. 4 ст. 247 КУпАП у зв`язку із вчиненням даного адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності. А саме на даний час солдат ОСОБА_1 в період з 16.04.2026 по 05.06.2026 перебував в районі виконання завдань військової частини НОМЕР_1 та виконував бойові (спеціальні) завдання із забезпечення ведення бойових дій. Що підтверджується довідкою командира В/ч НОМЕР_3 підполковника ОСОБА_2 № 158/А від 16.04.2026. 
Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пункт 2.1 а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. 
Невиконання пункту 2.1 а ПДР України (повторно протягом року) має наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Частина 5 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті, в даному випадку за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
При цьому, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Правовими нормами ст. 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.
Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.
Дослідивши обставини цієї справи, суддя дійшов висновку про те, що у даному випадку ОСОБА_1 , виконуючи бойові (спеціальні) завдання із забезпечення ведення бойових дій, діяв у стані крайньої необхідності, оскільки виконання цього завдання було невідкладним, отже вчинене ним порушення є менш значним, ніж відвернена шкода.
Пунктом 4 частини першої статті 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.
Виходячи з наведеного, суддя дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із вчиненням ОСОБА_1 дії в стані крайньої необхідності.
Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.ст. 247, 283-285, 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:
Провадження по справі про адміністративне правопорушення,передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , закрити на підставі п. 4 ч. 1ст. 247 КУпАП, за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду.

Суддя –