ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/542/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С. К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Случ О. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2026
та ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 
у справі № 916/542/18
за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"
про стягнення 1 438 952,58 грн, розірвання договору оренди нерухомого майна та зобов`язання повернути майно
та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, на предмет спору:  ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ", Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, Прокуратури Одеської області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,
В С Т А Н О В И В: 
Заступник прокурора Одеської області (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області (наразі Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (далі - РВ ФДМУ; позивач) звернувся до суду з позовною заявою про: 
- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яхт клуб "Одеса-2009" (наразі Товариство з обмеженою відповідальністю "Морський Клуб ТЦФ"; відповідач) на користь Державного бюджету України 1 162 880,45 грн заборгованості та 276 072,13 грн пені; 
- розірвання договору оренди державного нерухомого майна, укладеного 20.09.2005 між РВ ФДМУ і ТОВ "Яхт клуб "Одеса-2009"; 
- зобов`язання ТОВ "Яхт клуб "Одеса-2009" повернути державі в особі РВ ФДМУ передане у строкове платне користування за договором оренди від 20.09.2005 державне нерухоме майно, перелік якого наведено у прохальній частині позовної заяви.
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, звернувся до суду з позовом (з урахуванням заяви про зміну предмета позову), в якому просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. 
Господарськими судами справа розглядалась неодноразово. 
Останнім рішенням Господарського суду Одеської області від 21.11.2024, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2025, позов Прокурора задоволено. Стягнуто з ТОВ "Морський клуб ТЦФ" на користь Державного бюджету України 1 162 880,45 грн заборгованості, 276 072,13 грн пені за договором оренди нерухомого майна від 20.09.2005. Розірвано договір оренди державного нерухомого майна, укладений 20.09.2005 між РВ ФДМУ і ТОВ "Яхт клуб "Одеса-2009". Зобов`язано ТОВ "Морський клуб ТЦФ" повернути державі в особі РВ ФДМУ передане за договором оренди від 20.09.2005 державне нерухоме майно, перелік якого наведено у резолютивній частині рішення суду першої інстанції. Здійснено розподіл судового збору.
Ухвалою Верховного Суду від 02.09.2025 касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1  на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 21.11.2024 у справі № 916/542/18 закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 296 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
До Господарського суду Одеської області від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд рішення у справі № 916/542/18 за нововиявленими обставинами на підставі п. 1 ч. 2 ст. 320 ГПК України. У заяві ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 21.11.2024 та постанову апеляційного господарського суду від 16.06.2025 в частині вирішення позову Прокурора у справі № 916/542/18.
Обґрунтовуючи відповідну заяву ОСОБА_1 зазначає, що з ухвали Верховного Суду від 02.09.2025 у справі № 916/542/18 йому стало відомо про існування нововиявлених обставин. Посилається на таке: 
- поновлення договору оренди нерухомого майна від 20.09.2005, укладеного між РВ ФДМУ та ТОВ "Морський клуб ТЦФ", який є правонаступником ТОВ "Яхт клуб "Одеса-2009", з дати набрання законної сили судовим рішенням від 14.12.2015 у справі № 916/4494/15;
- існування акта приймання-передачі державного майна від 29.09.2014 та оформлення акта приймання-передачі (30.09.2020) і наявність офіційних листів РВ ФДМУ (№ 11-06-02906 від 17.07.2020, № 11-06-05563 від 04.12.2020, № 11-07-03028 від 28.07.2021), які підтверджують факт повернення майна РВ ФДМУ;
- невиконання рішення у справі № 916/4494/15, що встановлено у справі № 916/2607/18. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 (суддя - В. В. Литвинова), залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 (головуючий суддя - Я. Ф. Савицький , судді - Н. А. Павленко , С. В. Таран), відмовлено в задоволенні заяви  ОСОБА_1  про перегляд за нововиявленими обставинами рішення у справі № 916/542/18. Рішення Господарського суду Одеської області від 21.11.2024 залишено в силі.
Відмовляючи у задоволенні відповідної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, виходили з того, що наведені останнім обставини не містять ознак нововиявлених у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 320 ГПК України. При цьому суди попередніх інстанцій зазначили, що заявлені ОСОБА_1 як нові обставини були відомі учасникам процесу та про них неодноразово заявником, а також ТОВ "Морський клуб ТЦФ", заявлялося під час розгляду справи № 916/542/18.
Не погоджуючись із постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2026, ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.01.2026, ОСОБА_1 звернувсь до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить ці оскаржувані судові рішення скасувати, а заяву про перегляд за нововиявленими обставинами направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
У касаційній скарзі скаржник вказує абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а також зазначає таке: судами попередніх інстанцій неправильно застосовано ст.ст. 86, 320 ГПК України; суди не дослідили істотні обставини цієї справи, не здійснили оцінки доказів, а також підмінили аналіз фактів формальною відмовою. У касаційні скарзі посилається і на постанову Верховного Суду від 30.01.2024 у справі № 916/542/18.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2026 відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено останню до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 12.05.2026.
У відзиві ТОВ "Морський клуб ТЦФ" просить касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 і ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 скасувати, а заяву про перегляд за нововиявленими обставинами направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Водночас з цих пояснень вбачається, що вони за своєю суттю є заявою про приєднання до касаційної скарги (ст. 297 ГПК України). Оскільки ТОВ "Морський клуб ТЦФ" не додало до них документа про сплату судового збору (ч. 3 ст. 297 ГПК України), а ГПК України не містить положень щодо надання строку для усунення недоліків стосовно заяви про приєднання до касаційної скарги, то ці пояснення залишаються без розгляду.
ДП "Адміністрація морських портів України" у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Зазначає, що ОСОБА_1 не довів наявності нововиявлених обставин у цій справі.
Прокурор у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, законно та обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судових рішень у справі № 916/542/18 за нововиявленими обставинами, а дії ОСОБА_1 з неодноразового подання необґрунтованих заяв про перегляд судових рішень у цій справі за нововиявленими обставинами містять ознаки зловживання процесуальними правами.
13.05.2026 до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення на відзив Прокурора і ДП "Адміністрація морських портів України", в яких скаржник зазначає про помилковість ототожнення понять "нововиявлена обставина" і "переоцінка доказів", підміну поняття "користування майном" поняттям "існування чинного договору", що суперечить вимогам чинного законодавства. Зазначає, що Прокурор помилково посилається на те, що ОСОБА_1 зловживає своїми правами, адже право на подання відповідної заяви передбачено ст. 320 ГПК України. У обох цих запереченнях ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати, а заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
13.05.2026 ТОВ "Морський клуб ТЦФ" також звернулось із запереченнями на відзиви Прокурора і ДП "Адміністрація морських портів України" до Верховного Суду. Зазначає, що не погоджується із аргументами, викладеними у відзивах, що вони не спростовують обставину відсутності належним чином оформлених орендних правовідносин після закінчення дії договору оренди. Просить також задовольнити подану касаційну скаргу, скасувавши оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд.
19.05.2026 до Верховного Суду від ТОВ "Морський клуб ТЦФ" надійшли додаткові пояснення, в яких останнє просило надати оцінку відсутності належних доказів виконання рішення Господарського суду Одеської області від 14.12.2015 у справі № 916/4494/15. Оскільки у клопотанні відповідач фактично просить встановити обставини, а згідно з ч. 2 ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, то Верховний Суд відмовляє в задоволенні цього клопотання ТОВ "Морський клуб ТЦФ".
Переглянувши в касаційному порядку оскаржувані судові рішення, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Порядок перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами урегульовано ст. 320 ГПК України, відповідно до ч. 1 якої рішення, постанови та ухвали господарського суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 320 цього Кодексу (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Згідно із ч. 4 ст. 320 ГПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. 
Здійснюючи аналіз норм права, які регулюють інститут нововиявлених обставин Верховний Суд неодноразово зазначав таке: 
- господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 127/10129/17);
- не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 127/10129/17);
- не відносяться до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 9901/819/18); судами правомірно наголошено, що докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом у процесі розгляду справи по суті, відповідно до ч. 4 ст. 320 ГПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами (див. постанову Верховного Суду від 13.11.2025 у справі № 914/3611/21);
- Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи. Водночас необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справи. Не вважаються нововиявленими нові обставини, виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, які встановлюються на підставі доказів, що не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі; обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону. Отже, для нововиявлених обставин необхідними є одночасна наявність таких ознак, як-от: ці обставини існували на час розгляду справи, ці обставини не були та не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи, ці обставини є істотними для розгляду справи (тобто врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, що було прийнято). За відсутності принаймні однієї із цих ознак обставини не можуть вважатися нововиявленими та відповідно бути підставою для перегляду прийнятого у справі судового рішення (див. ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 917/1212/21).
Верховний Суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України). Верховенство права - це панування права в суспільстві. 
Принцип "правової (юридичної) визначеності" (від анг. legal certainty) є одним із суттєвих елементів верховенства права. 
Велика Палата Верховного Суду, Верховний Суд, ЄСПЛ неодноразово розкривали зміст принципу "правової (юридичної) визначеності", зокрема, зазначали, що: принцип "юридичної визначеності" є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення "res judicata" (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності"). ЄСПЛ у справі "Христов проти України" (рішення від 19.02.2009, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип "юридичної визначеності", згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії"). Винятки із принципу "res judicata" можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.
Здійснивши в повному обсязі оцінку доводів заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами, врахувавши постанови Верховного Суд від 23.11.2021, від 30.01.2024 у цій справі, судові рішення у справах № 916/3089/16, № 916/2536/16, № 916/342/17, суди встановили, що правовідносини, які виникли на підставі договору оренди від 20.09.2005 неодноразово були предметом судового розгляду, що актам від 29.09.2014, від 30.09.2020 (останній був наданий ТОВ "Морський клуб ТЦФ" і підписаний ОСОБА_1 як керівником ТОВ "Морський клуб ТЦФ") надавалась оцінка судами попередніх інстанцій під час розгляду справи № 916/542/18, що спростовує аргументи ОСОБА_1 про те, що він про них (зокрема, про акт від 30.09.2020) дізнався лише з ухвали Верховного Суду від 02.09.2025 у справі № 916/542/18, а також досліджувалась обставина виконання рішення суду від 14.12.2015 у справі № 916/4494/15 про визнання договору оренди нерухомого майна від 20.09.2005 поновленим та зобов`язання здійснити передачу майна на підставі акта приймання-передачі згідно з договором оренди нерухомого майна від 20.09.2005. Встановивши вказане, що доводи заяви ОСОБА_1 фактично зводяться лише до переоцінки доказів, які вже були оцінені судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи № 916/542/18, керуючись ст. 320 ГПК України і висновками Верховного Суду щодо її застосування, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшли обґрунтованого висновку, що наведені ОСОБА_1 у заяві обставини не є нововиявленими у розумінні положень ст. 320 ГПК України, не спростовують факти, покладені в основу прийнятих судових рішень, а також зводяться до перегляду судового рішення, яке набуло законної сили, без належних правових підстав. Верховний Суд вважає, що господарські суди попередніх інстанцій встановивши, що наведені у заяві обставини не є нововиявленими в розумінні вимог ст. 320 ГПК України, підставно відмовили у її задоволенні. При касаційному перегляді цієї справи Верховний Суд не встановив порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, на що помилково посилається скаржник у касаційній скарзі.
З огляду на вищевикладене, проаналізувавши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що вони зводяться до незгоди з обставинами, встановленими судами попередніх інстанцій у цій справі та у інших справах, незгоди з оцінкою доказів і опосередковано спрямовані на ініціювання нового судового розгляду і ухвалення нового рішення по суті та є замаскованою процедурою нового судового розгляду справи, що суперечить правовому поняттю - нововиявлена обставина, з якою законодавець пов`язує можливість судового розгляду.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд, керуючись вимогами ч. 2 ст. 300 ГПК України, не встановлював обставин цієї справи, а лише зазначав про обставини, які були встановлені судами попередніх інстанцій у справі № 916/542/18 (див. ухвалу Верховного Суду від 02.09.2025 у справі № 916/542/18).
Статтею 236 ГПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 236 ГПК України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 цього Кодексу).
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст. 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення, ухвалені відповідно до ст. 236 ГПК України - без змін.
Керуючись п. 13 ст. 8, ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 у справі № 916/542/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С. К.

Судді: Волковицька Н. О.

Случ О. В.