Єдиний унікальний номер 728/230/26 
Номер провадження 2/728/312/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд у складі
головуючого судді – Сороколіта Є.М.,

за участі:
секретаря судового засідання – Кирути Л.І.,

а також
позивача – не з`явився,
відповідача – не з`явилася,
представника відповідача – адвоката Антоненка І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмачі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором, негайно після закінчення судового розгляду ухвалив рішення про таке.

І. Рух справи.
1. Ухвалою Бахмацького районного суду (далі також – Суд) від 16.02.2026 № 728/230/26 відкрито провадження у справі та прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін позовну заяву ОСОБА_1  (далі також – Позивач) до  ОСОБА_2 (далі також – Відповідач), за змістом якої Позивач просить стягнути суму авансу у розмірі 21 210,00 грн згідно з договором передачі завдатку від 17.12.2025, а також вирішити питання про стягнення понесених ним судових витрат у вигляді 1 331,20 грн судового збору.
2. Згаданою ухвалою призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті на 25 березня 2026 року о 10 годині 00 хвилин з викликом учасників справи.
3. Ухвалою Суду від 25.03.2025 № 728/230/26 розгляд справи відкладено до 22 квітня 2026 року на 11 годину 00 хвилин у зв`язку відсутність відомостей про повідомлення Відповідача щодо дати, часу та місця проведення судового засідання з розгляду справи по суті. Виклик Відповідача здійснено шляхом публікації відповідного оголошення про виклик на сайті місцевого суду.
4. У призначене судове засідання з розгляду справи по суті не з`явилися належним чином повідомлені Позивач, який направив клопотання про можливість здійснення судового розгляду за його відсутності і підтримання позовних вимог у повному обсязі та Відповідач, яка направила для участі у справі свог представника, адвоката Антоненка І.Є., що, з урахуванням положень пункту 4 частини третьої та частини п`ятої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі також – ЦПК України), не перешкоджає розгляду справи по суті.
5. Також у судовому засіданні з розгляду справи по суті 22.04.2026 Суд, перейшовши до стадії ухвалення рішення, на підставі відповідних положень абзацу другого частини першої статті 244 ЦПК України вирішив відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення 01.05.2026 о 08 год 45 хв.

ІІ. Позиції учасників справи.
6. За змістом позовної заяви Позивач вказує, що маючи намір купити квартири у м. Бахмач звернувся до Відповідача, яка представилась ріелтором у м. Бахмач та запропонувала у грудні 2025 року купити квартиру АДРЕСА_3 .
7. З метою підтвердження серйозності намірів щодо укладення у майбутньому договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості, Позивачем було передано Відповідачу завдаток за придбання квартири у розмірі 42 420 грн 00 коп в рахунок купівлі об`єкта нерухомості, хоча за своєю природою дана грошова сума є авансом, про що був укладений договір передачі завдатку від 17.12.2025.
8. У подальшому Позивачу стало відомо про можливий переїзд в інший населений пункт, у зв`язку із чим йому стало невигідно купувати квартиру у м. Бахмач, і останній звернувся до Відповідача з наміром розірвати укладену угоду та повернути аванс, який був переданий за договором від 17.12.2025.
9. Відповідач погодилася віддати частину отриманих грошових коштів у розмірі 21 210,00 грн (двадцять одна тисяча двісті десять гривень), про що було складено розписку стосовно повернення та отримання завдатку від 29.01.2026, однак наголосила, що решту суми повертати не буде.
10. У зв`язку з тим, що станом на момент звернення до суду основний договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості не був укладений, йому не було повернута сума авансу в розмірі 21 210,00 грн (двадцять одна тисяча двісті десять гривень) попри його звернення до Відповідача, вважає, що його право є порушеним і підлягає судовому захисту.
11. Як на правову підставу своїх позовних вимог посилався на положення статей 546, 570, 571 Цивільного кодексу України, за змістом яких, зокрема, визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
12. Також просив витрати, пов`язані з зі сплатою судового збору, стягнути з Відповідача.
13. У свою чергу представник Відповідача, адвокат Антоненко І.Є., у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що сторони цивільних правовідносин не позбавлені права на власний розсуд визначити взаємні права та обов`язки незалежно від того, які формулювання були ними вжиті.
14. Зокрема, вони чітко визначили, що у разі порушення угоди від 17.12.2025 з вини покупця (Позивача), завдаток залишається у продавця і не відшкодовується.
15. Наголошував, що саме Позивач відмовився від купівлі об`єкту нерухомості, а повернення частини переданих коштів слід розцінювати як добровільна допомога Відповідачем Збройним Силам України.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені Судом та докази на їх підтвердження.
16. Згідно з договором передачі завдатку від 17.12.2025 (далі також – Договір) Позивач передав завдаток в розмірі 42 420,00 грн у рахунок купівлі об`єкта нерухомості – квартири АДРЕСА_3 (а.с. 6).
17. Відповідно до умов Договору сторони визначили загальну вартість об`єкта нерухомості, включаючи завдаток, становить 763 560 грн 00 коп. (сімсот шістдесят три тисячі п`ятсот шістдесят гривень 00 коп.), що є еквівалентом 18 000 доларів США (вісімнадцять тисяч доларів 00 центів).
18. Сторони зобов`язуються вчинити правочин до 31 січня 2026 року включно з розрахунком у гривнях.
19. Також сторони домовились щодо оформлення квартири: 
- 1% від суми продажу, держмито за вчинення нотаріальних дій із засвідчення Договору купівлі-продажу, сплачує Покупець;
- 1% від суми продажу, у відповідності з пунктом 9 статті 1 Закону України “Про збір на обов`язкове пенсійне страхування” від 26.06.1997, при укладенні Договору купівлі-продажу, сплачує Покупець;
- послуги нотаріуса за посвідчення Договору купівлі-продажу сплачує Покупець.
20. У разі порушення цієї угоди з вини Продавця, завдаток відшкодовується Покупцеві в повному розмірі протягом одного робочого дня з моменту настання даних обставин, а у разі порушення даної угоди з вини Покупця, завдаток залишається у Продавця, і не відшкодовуються. Покупець попереджений про те, що завдаток не повертається, за виключенням форс мажорних обставин таких як, стихійні лиха, або обставини непереборної сили однієї із сторін.
21. Частина з переданих грошових коштів за договором у розмірі 21 210,00 грн була повернута Відповідачем Позивачу, що підтверджується відповідними розписками про повернення завдатку та отримання завдатку від 29.01.2026 (а.с. 7, 8).
22. Відомостей про укладення сторонами договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості, квартири АДРЕСА_3 , матеріали справи не містять.

ІV. Оцінка Суду та релевантне законодавство.
23. Перш за все Суд наголошує, що розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (далі також – ЦПК України), в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
24. За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
25. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
26. Суд звертає увагу, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування – спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати Суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
27. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21)
28. Також Суд враховує, що у процесуальному законодавстві діє принцип “jura novit curia” (“суд знає закони”), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
29. Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.
30. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.
31.Оцінюючи встановлені Судом фактичні обставини він відмічає, що за змістом положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства
32. При цьому згідно з частиною другою статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин.
33. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
34. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
35. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
36. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
37. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).
38. Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
39. Також за статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.
40. При цьому згідно зі статтею 657 ЦК України, яка регулює форму окремих видів договорів купівлі-продажу, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
41. Також згідно з частиною першою статті 546 ЦК України завдаток є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання.
42. У розумінні поняття завдатку, останній виконує такі функції: 1) платіжну, яка полягає у тому, що завдаток видається у рахунок належних з боржника за договором платежів (тобто, завдаток є частиною суми, яку боржник зобов`язаний сплатити кредитору за основним договором; 2) забезпечувальну, яка проявляється в тому, що видача завдатку стимулює боржника до належного виконання основного зобов`язання, оскільки у разі порушення забезпеченого завдатком зобов`язання з вини боржника завдаток залишається у кредитора (абзац 1 частини першої статті 571 ЦК України); водночас стимулююча дія завдатку певною мірою спрямована і на кредитора, який у разі порушення основного зобов`язання з його вини повинен повернути боржникові завдаток і додатково сплатити суму у розмірі завдатку чи його вартості (абзац 2 частини першої статті 571 ЦК України); 3) підтверджувальну, суть якої зводиться до того, що видача завдатку засвідчує факт укладення основного договору.
Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу нерухомості.
43.У свою чергу частина друга статті 570 ЦК України встановлює презумпцію будь-яких переданих коштів як авансу, так як, на відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами частини першої статті 546 ЦК України, а виконує лише функцію попередньої оплати.
44. На підставі системного аналізу правових положень ЦК України Суд вважає, що аванс – це визначена грошова сума (попередній платіж) або цінності, які покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару).
45. У разі розірвання договору за домовленістю сторін або у зв`язку з невиконанням однією із сторін договору своїх обов`язків сума коштів, сплачена як аванс, має бути повернута покупцю. Наприклад, якщо продавець відмовляється передавати товар, покупець має право вимагати розірвання договору та повернення авансу.
46. Отже, у разі розірвання договору з будь-яких причин аванс має бути повернутий у повному розмірі, оскільки він не забезпечує прийняте сторонами на себе зобов`язання і незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути.
47. Верховний Суд України у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, а також Верховний Суд у постановах від 17.06.2021 у справі № 711/5065/15-ц та від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 сформували правову позицію, згідно з якою оскільки договір купівлі-продажу нерухомості не був укладений у формі, що відповідає вимогам законодавства, не був нотаріально посвідчений, передана грошова сума, незалежно від її назви у розписці, є авансом, а не завдатком, і підлягає поверненню особі, яка його сплатила, в однократному розмірі.
48. За таких обставин, оцінивши надані сторонами докази у цій справі на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності як кожен окремо, так і у взаємозв`язку, Суд може зробити висновок, що передані Відповідачу за Договором грошові кошти у розмірі 42 420,00 грн є саме авансом, оскільки договір, за яким би передбачалися платежі, між сторонами не укладався, продаж нерухомого майна не відбувся, а форма Договору за відсутності нотаріального посвідчення не дозволяє розцінювати його як договір завдатку.
49. При цьому Суд відхиляє посилання представника Відповідача щодо можливості сторін у договорі відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, оскільки така можливість наявна лише для диспозитивних норм цивільного законодавства.
50. У свою чергу, положення статті 570 ЦК України є імперативними, оскільки вони визначають саму правову природу завдатку і не можуть бути змінені домовленістю сторін.
51. Отже, Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

V. Розподіл судових витрат.
52. Суд наголошує, що згідно положеннями статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
53. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат здійснюється пропорційно задоволених позовних вимог.
54. При цьому Суд враховує, що згідно з частиною першою статті 4 Закону України “Про судовий збір” судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
55. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
56. Відповідно до статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік” прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі станом на 01.01.2026 дорівнює 3 328,00 грн.
57. Згідно з квитанцією до платіжної інструкції АТ “ТАКСОМБАНК” від 03.02.2026 № 1915-0337-1669-6051 Позивачем було сплачено судовий збір на суму 1 331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок), що є фіксованим розміром судового збору.
58. Підсумовуючи наведене, Суд вважає, що сплачений судовий збір має бути компенсовано Відповідачем на користь Позивача у повному обсязі, а саме – 1 331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 коп.).
59. Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 247, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України Суд, –
У Х В А Л И В:
1. Позов ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення боргу – задовольнити у повному обсязі.
2. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму авансу у розмірі 21 210,00 грн (двадцять одна тисяча двісті десять гривень 00 копійок).
3. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1 331,20 грн (одну тисячу триста тридцять одну гривню 20 копійок) в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені Главою 1 Розділу V Цивільного процесуального кодексу України, а саме шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення цього рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання:  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання:  АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Є.М. Сороколіт