Справа № 703/1982/26 
3/703/868/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Овсієнко І.В., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП,
у с т а н о в и в :
Згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №984671 від 18.03.2026, ОСОБА_1 18.03.2026 близько 12-00 год в МАФ, що на центральному ринку в м. Сміла, здійснила продаж 10 пачок тютюнових виробів марки «King» без марок акцизного збору, чим порушила вимоги Закону України «Про державне регулювання виробництва, обігу спирту, етилового, коньячного та тютюнових виробів».
Органом, що склав протокол, діяння ОСОБА_1 , кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 156 КУпАП.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу місця проживання, що зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення, що повернута без вручення. 
Відповідно до рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 
Відповідно до ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.
Справа не належить до тих, що розглядаються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому суддя вважає за можливе розглянути справу за її відсутності.
Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокат Кривельов В.В. звернувся із письмовим клопотанням про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення через допущені органом, що склав протокол, порушення вимог матеріального та процесуального права та відсутність належних доказів провини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.
Вказаний висновок слідує з відсутності розрахункового документу про придбання цигарок та відомостей про те, що такі тютюнові вироби представлені до продажу в об`єкті торгівлі, де працювала ОСОБА_1 .
З протоколу в справі про адміністративне правопорушення слідує, що особистий огляд та огляд речей ОСОБА_1 не проводився, а в ОСОБА_2 вилучено 10 пачок цигарок без марок акцизного збору.
Із доданого органом, що склав протокол відеозапису вбачається заперечення ОСОБА_1 власної провини, водночас відеозапис вилучення тютюнових виробів у ОСОБА_2 відсутній, що суперечить вимогам ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» та Наказу МВС України від 18.12.2018 №1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису».
За вказаних обставин єдиним доказом на підтвердження винуватості особи є протокол про адміністративне правопорушення, що є достатнім доказом для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Суддя, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 156 КУпАП, адміністративна відповідальність за даною частиною статті настає за роздрібну або оптову торгівлю алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку.
Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 суд визнав, що провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції, і у справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.
Отже при розгляді справи про адміністративні правопорушення судом мають бути застосована процедура та дотримані гарантії прав осіб, прирівняні до таких під час кримінального провадження.
На доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суду надані наступні докази, досліджені безпосередньо під час судового розгляду: 
- дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №984671 від 18.03.2026, від підпису в якому ОСОБА_1 відмовилася; 
- дані рапорту працівника поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, який зареєстрований в Журналі єдиного обліку під №6558 від 18.03.2026; 
- письмові пояснення ОСОБА_2 , за змістом яких, він придбав пачки цигарок без марки акцизного збору на території центрального ринку в м. Сміла (без точної вказівки місця їх придбання). З метою встановлення обставин випадку, вказаний свідок викликався до суду, однак судового виклику не отримував та не прибув;
- квитанція про отримання для зберігання речового доказу – тютюнових виробів (номер книги обліку речових доказів 383, порядковий номер 5021);
- відеозапис, виконаний працівниками поліції, на якому зафіксовано лише процес відбирання пояснень від ОСОБА_1 та не зафіксовано подій, що стали приводом до складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо неї. З останніх вбачається, що відеофіксація працівниками поліції розпочата вже після описуваних у протоколі подій, тобто відеозапис не відображає події імовірного правопорушення. 
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення ЄСПЛ "Авшар проти Туреччини"). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» п. 161).
Протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 від 18.03.2025 не може бути достатнім доказом в даній справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали б сумнівів у суду. 
Рапорт від 18.03.2026, зареєстрований під номером №6558, є виключно формою фіксування посадовою особою повідомлення, вчиненого співробітником поліції, про виявлену подію, в якій останній вбачає ознаки правопорушення. Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень (постанова ВС від 20.05.2020 в справі №524/5741/16-а). 
Із матеріалів справи не вбачається існування будь-яких достатніх та переконливих доказів на підтвердження факту вчинення правопорушення або винуватості ОСОБА_1 , оскільки єдиним засобом доказування, що містить відомості про обставини події, є пояснення ОСОБА_2 , що за своїм змістом та деталізацією повідомлених обставин не є достатнім доказом винуватості особи у вчиненні правопорушення.
Отже, органом, яким складений протокол в справі про адміністративне правопорушення, не зібрано достатніх доказів, що вказують на наявність в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 256 КУпАП та не є сумісним зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Частиною 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку.
У зв`язку із зазначеним, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ. Суд також не може змінювати суть «обвинувачення», викладене у протоколі про адміністративне правопорушення.
З огляду на викладене, провівши аналіз досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, вважаю, що матеріали не містять достатніх та переконливих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 156 КУпАП. Вказане виключає притягнення її до адміністративної відповідальності.
Відповідно до пункту першого статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З огляду на закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, підстави для покладення на ОСОБА_1 судового збору відсутні.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 156, 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП
п о с т а н о в и в :
Провадження в справі про адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 156 КУпАП щодо ОСОБА_1 на підставі пункту першого статті 247 КУпАП - закрити.
Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя         І.В.Овсієнко