Справа № 583/120/26
2/583/476/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді      Ярошенко Т.О.
з участю секретаря судового засідання   Алєксєєнко І. В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка у загальному позовному провадженні справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович про визнання неукладеним договору купівлі-продажу житлової квартири, скасування державної реєстрації правочину,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
До суду звернувся 12.01.2026 представник позивачки – адвокат Кудін О.М. з вказаним позовом, який мотивує тим, що ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07.08.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирської міської нотаріальної контори Ковальчуком С.П., належить житлова квартира загальною площею 48,4 кв.м., розташована за адресою АДРЕСА_1 . У вказаному договорі підпис у графі покупець не належить ні позивачці, ні особі за довіреністю ОСОБА_2 . Позивачка жодного нотаріально посвідченого договору не укладала, згоди на це не надавала, вважає, що договір сфальсифікований. Раніше про порушення своїх прав ОСОБА_1 не знала і не могла дізнатися, так як не мала договору купівлі-продажу. Відповідачі скористалися психічним станом позивачки, ввели її в оману, щоб позбавити іншого житла. Просить визнати договір купівлі-продажу квартири загальною площею 48,4 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_1 від 07.08.1993 року серії ААМ №700724 між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованого в реєстрі за №793 неукладеним; скасувати державну реєстрацію даного правочину, індексний номер 69969917 від 30.10.2023 року, 13:13:44, проведену державним реєстратором Ткаченко Д.О. 
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 16.01.2026 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 21.04.2026 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду, за клопотанням представника позивачки витребувано від Сумського обласного державного нотаріального архіву копію договору купівлі-продажу квартири загальною площею 48,4 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_1 . Продовжено протокольною ухвалою суду строк проведення підготовчого судового засідання.
05.05.2026 від Сумського обласного державного нотаріального архіву до суду надійшла відповідь про неможливість надання копії договору купівлі-продажу квартири від 07.08.1993 року, розташованої по АДРЕСА_1 .
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 12.05.2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. про визнання неукладеним договору купівлі-продажу житлової квартири, скасування державної реєстрації правочину, в частині пред`явлення позовних вимог до ОСОБА_3 залишено без розгляду.
В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Тимошенко М.В. в судовому засідання проти позову заперечувала, просила застосувати строки позовної давності, оскільки ці обставини уже були предметом дослідження в суді, про що мається судове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.09.1999. Зазначила, що відсутні законні підстави для задоволення позову.
Приватний нотаріус Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, будь яких заяв від нього не надійшло.
Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду.
Установлено, що 07.08.1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_2 , згідно договору доручення посвідченого приватним нотаріусом м.Суми Хоменко В.В. від 05.08.1998 року за № 1122, укладено договір купівлі-продажу квартири загальною площею 48,4 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Охтирської міської нотаріальної контори Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 793 (а.с.6).
Право власності на вищевказану квартиру зареєстроване 26.10.2023 року за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав за № 352568250 від 01.11.2023 на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.1998 (а.с.7).
В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначає, що ОСОБА_1 договору не підписувала, не надавала згоди на його укладення, проте вказані твердження не знайшли свого підтвердження в суді. Стороною позивача в обґрунтування свого позову не надано суду належних, допустимих, переконливих доказів. 
Вирішуючи позов у межах заявлених вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири від 07.08.1993 року неукладеним суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Як регламентовано частинами 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 цієї ж статті).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
При цьому, такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Зазначене викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, містяться в ст. 203 ЦК України.
Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання правочину недійсним (частина перша статті 203, частина першастатті 215 ЦК України).
Відповідно до положень ст. ст. 3 ч.1 п.3, 319 та 321 ЦК України,загальними засадами цивільного законодавства є, у тому числі, свобода договору; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Договір купівлі-продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 657 ЦК України).
У даному випадку позивачка вказує предметом позову договір купівлі-продажу від 07.08.1993 року квартири за адресою АДРЕСА_1 , який просить визнати неукладеним та скасувати державну реєстрацію цього правочину.
Натомість, до позову додає копію договору купівлі-продажу вказаної квартири від 07.08.1998 року, який зареєстровано в реєстрі за № 793 (а.с.6).
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 07.08.1998 року такий укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_2 згідно доручення, посвідченого приватним нотаріусом м.Суми Хоменко В.В. від 05.08.1998 року за № 1122, що посвідчений приватним нотаріусом Охтирської міської нотаріальної контори Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 793. Предметом цього договору є квартира загальною площею 48,4 кв.м., розташована за адресою АДРЕСА_1 .

У позовній заяві представник позивачки зазначав, що підпис у договорі купівлі-продажу вказаної квартири не належить ОСОБА_1 , що вона не підписувала договір, а також не належить ОСОБА_2 , який діяв від її імені за нотаріально посвідченим дорученням, про що ОСОБА_1 також стверджувала в суді.
Стверджуючи про фальсифікацію підпису на спірному договорі, позивачка не надала суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про підробленість підпису, заявлене представником позивачки клопотання про призначення почеркознавчої експертизи протокольною ухвалою судом відхилено як необґрунтоване, оскільки суду не надано оригіналу оспорюваного договору, при цьому суд вжив всіх необхідних заходів та сприяв у витребуванні доказів, однак Сумським державним нотаріальним архівом суду не надано витребуваних документів.
Позивачка в судовому засіданні зазначала, що в неї відсутній оригінал оспорюваного договору на квартиру. Крім того, в послідуючому позивачка в суді не підтримала клопотання про призначення експертизи.
Твердження представника позивачки, викладені у позові про те, що відповідачі скористалися її психічним станом та ввели її в оману, суд не може прийняти до уваги, оскільки суду не надано жодних доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 за станом здоров`я мала які-небудь перешкоди в укладенні оспорюваного договору, або в момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.
Тобто, існує презумпція психічного здоров`я особи, суть якої полягає у тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та у порядку, передбачених іншими законами України.
Посилання представника позивачки у позові на правові позиції Верховного суду є не коректними, оскільки до вказаних правовідносин вони не застосовуються.
Також позивачкою та її представником не надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про невідповідність оспорюваного договору купівлі-продажу вимогам закону та наявність підстав для визнання вказаного договору неукладеним, судом не встановлено будь-яких порушень прав позивачки. Вказаний договір є нотаріально посвідченим, укладеним у відповідності до вимог закону. Жодних порушень прав позивачки судом не встановлено.
За наведених обставин у задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити, а відтак не підлягають задоволенню і похідні від неї вимоги про скасування державної реєстрації правочину.
Підстав для застосування строків позовної давності, про що заявляла представник відповідача ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Тимошенко М.В. надано копію рішення Ковпаківського райсуду м. Суми від 30.09.1999 в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі –продажу квартири недійсним, яким вона обґрунтовує про обізнаність ОСОБА_1 про вказаний договір купівлі-продажу квартири. Однак, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності.
Висновок суду.
Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи зібрані у справі докази в цілому, так і кожний доказ окремо, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Щодо судових витрат.
У зв`язку з тим, що позивачка є інвалідом другої групи та звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 5, 7, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 272, 279, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович про визнання неукладеним договору купівлі-продажу житлової квартири, скасування державної реєстрації правочину відмовити за необґрунтованістю.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення. В разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення складено 20.05.2026 року.

Суддя Охтирського
міськрайонного суду        Т.О. Ярошенко