Справа № 466/1773/18 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л. 
Провадження № 22-ц/811/4179/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - судді Ніткевича А.В. 
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М. 
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
з частю представника заявника Іванова О.О., заінтересованих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника заінтересованих осіб ОСОБА_3 , представника заінтересованих осіб Пащука А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 – адвоката Іванова Олега Олександровича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2025 року в складі судді Луців-Шумської Н.Л. у справі за заявою ОСОБА_4 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про заміну боржника та видачу дубліката виконавчого листа, та заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до позивача (стягувача) ОСОБА_4 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики,-
встановив:

У квітні 2025 року адвокат Іванов О.О. в інтересах стягувача ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про заміну у дублікаті виконавчого листа з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05.05.2018 р. у справі № 466/1773/18 боржника ОСОБА_7 на його правонаступників (спадкоємців) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та про видачу дубліката виконавчого листа. 
Заява обгрунтована тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05.05.2018 у справі № 466/1773/18 з відповідача ОСОБА_7 стягнуто в загальній сумі за договорами позики 2078200,00 доларів США.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 30 січня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_4 та видано дублікат виконавчого листа з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05.05.2018р. у справі № 466/1773/18. Поновлено ОСОБА_4 строк пред`явлення до виконання виконавчого листа.
За заявою ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження, виконавчий лист повернений без прийняття до виконання. Згідно із повідомленням від 25.03.2025 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н. причиною повернення є те, що боржник ОСОБА_7 , відповідно до даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видано свідоцтво НОМЕР_1 . 
Спадкоємцями померлого боржника ОСОБА_7 у рівних частках по 1/5 є його діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Після смерті боржника, діти подали заяви про прийняття спадщини та державний нотаріус Третьої ЛДНК Спільник Зоряна Володимирівна 24.09.2024 завела спадкову справу № 523/2024, номер у спадковому реєстрі 73029043.
Враховуючи наведене, а також приписи ст.ст.442,1282 ЦК України, просив замінити боржника у виконавчому листі на спадкоємців, шляхом видачі виконавчих документів про стягнення боргу у відповідності до частки спадщини у розмірі 1/5.
Загальна сума стягнення за виконавчим листом становить 2 078 200 доларів США (два мільйони сімдесят вісім тисяч двісті доларів США), що відповідно до курсу НБУ на день ухвалення рішення судом 26,290191грн. за 1 долар США становить 54 636 274грн. 90 коп.
Враховуючи частки кожного спадкоємця, з кожного з них має бути стягнуто 2078200/5 = 415640 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 10927254,98 грн.
На підставі викладеного просив заяву задовольнити.
05 серпня 2025 року адвокат Шкарупська-Баранова Н.Б., представляючи заінтересованих осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 08.05.2018 у цивільній справі №466/1773/18, таким, що не підлягає виконанню повністю.
Заява обгрунтована тим, що Шевченківським районним судом м. Львова у цивільній справі №466/1773/18 ухвалено рішення від 08.05.2018 про стягнення зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 2078200 доларів США, відповідно до договору про врегулювання відносин щодо взаємних розрахунків, укладеного 05.01.2018, що відповідно до курсу НБУ на день ухвалення рішення судом 26,290191 грн. за долар США становить 54 636 274,90грн.
01 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова із заявою про видачу виконавчого листа на виконання зазначеного судового рішення та 03 серпня 2018 року його отримав, що підтверджується матеріалами цивільної справи №466/1773/18.
Однак, ще у 2018 році боржник та стягувач погодили між собою, що борг буде сплачено в добровільному порядку протягом трьох років, тобто до червня 2021 року, адже сума боргу за судовим рішенням була дуже значною, а боржник не мав можливості її сплатити одномоментно.
Таким чином, ОСОБА_7 в добровільному порядку, до пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, почав виплачувати ОСОБА_4 частинами борг за рішенням суду. Проте до червня 2021 року всю суму ОСОБА_7 погасити не зміг. А відтак 17 червня 2021 року ОСОБА_4 (до завершення 21.06.2021 року строку пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа) скерував виконавчий лист про стягнення боргу з ОСОБА_7 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В.
Разом з тим, ОСОБА_7 продовжував виплачувати ОСОБА_4 борг, а тому ОСОБА_4 навіть не сплатив на користь приватного виконавця авансування витрат виконавчого провадження та 14 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання саме з цієї причини.
Більше ОСОБА_4 даний виконавчий лист до примусового виконання не пред`являв, оскільки в березні 2023 року ОСОБА_7 сплатив суму боргу ОСОБА_4 повністю, про що ОСОБА_4 надав ОСОБА_7 власноруч написану розписку від 28 березня 2023 року.
Отже, фактичні обставини свідчать про те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 припинились усі зобов`язання внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. Заявники ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , а також інші діти боржника ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 прийняли спадщину за законом, як спадкоємці першої черги. Коло спадкоємців у складі п`яти дітей померлого підтверджується наданою інформацією від Державного нотаріуса Третьої державної нотаріальної контори Спільник З.В. на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 червня 2025 року.
Лише після смерті боржника, сподіваючись, що діти померлого, зокрема заявники, не знають про існування написаної ОСОБА_4 розписки про те, що їх батько повністю погасив борг перед ним, ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та заміну боржника у цивільній справі №466/1773/18.
Вважає, що склалася ситуація, за якої ОСОБА_4 протиправно намагається вдруге стягнути грошові кошти за одним і тим же судовим рішенням, але вже із спадкоємців ОСОБА_7 .
Враховуючи вищевикладене, заявники просили заяву задовольнити та визнати виконавчий лист, виданий на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 травня 2018 року у цивільній справі №466/1773/18, таким, що не підлягає виконанню, оскільки обов`язок боржника відсутній повністю у зв`язку з його добровільним виконанням боржником, а саме померлим ОСОБА_7 .
Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2025 року заяву адвоката Іванова О.О. в інтересах стягувача ОСОБА_4 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про заміну боржника та видачу дубліката виконавчого листа – залишено без задоволення.
Заяву адвоката Шкарупської-Баранової Н.Б. в інтересах заінтересованих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до позивача (стягувача) ОСОБА_4 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню – задоволено. 
Визнано виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом м.Львова на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 08 травня 2018 року у цивільній справі №466/1773/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики таким, що не підлягає виконанню повністю у зв`язку з його повним добровільним виконанням боржником.
Ухвалу оскаржив ОСОБА_4 , апеляційну скаргу в інтересах якого подав адвокат Іванов О.О., вважає ухвалу незаконною, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зокрема, вказує на те, що суд дійшов помилкового висновку про нібито виконання боржником зобов`язання. Наявна в матеріалах справи розписка позивача ОСОБА_4 не містить даних про одержання ним боргу чи його частини, а містить лише фразу «претензій по заборгованості до ОСОБА_7 не маю». Розписка не містить ні часу, ні місця та способу повернення заборгованості, суми повернутих коштів. 
Допитана у справі свідок ОСОБА_8 , яка також розписалася на розписці, повідомила суду, що розписка була надана ОСОБА_4 . ОСОБА_7 по іншій заборгованості, ніж та, що виникла з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 травня 2018 року по справі №466/1773/18. 
Також, допитаний ОСОБА_6 , який також розписався на розписці, повідомив суду, що ОСОБА_7 не передавав ОСОБА_4 гроші на погашення заборгованості та виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 травня 2018 року по справі №466/1773/18.
Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2025 року та постановити нову ухвалу, якою заяву про видачу дібліката виконавчого листа та заміну боржника задовольнити, а у задоволення заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню – відмовити. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга необхідно задовольнити частково з таких підстав.
Так, залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_4 про видачу дублікату виконавчого листа та заміну сторони боржника правонаступниками, суд першої інстанції виходив з того, що на момент відкриття спадщини, обов`язку зі сплати боргу ОСОБА_4 у померлого ОСОБА_7 не існувало, оскільки такий обов`язок був ним виконаний у добровільному порядку до часу смерті.
Відтак, покладати на спадкоємців ОСОБА_7 обов`язок сплати боргу за рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08.05.2018 року у справі №466/1773/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення боргу відповідно до Договору про врегулювання відносин щодо взаємних розрахунків, укладеного 05 січня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , підстав немає.
Незважаючи на факт відсутності боргових зобов`язань у спадкоємців перед ОСОБА_4 , але враховуючи, що у правовідносинах за договором позики допускається правонаступництво, суд вважав, що заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обґрунтовано звернулись до суду із заявою про визнання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 травня 2018 року у цивільній справі №466/1773/18, таким, що не підлягає виконанню.
Тому суд дійшов висновку про визнання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 травня 2018 року у цивільній справі №466/1773/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики таким, що не підлягає виконанню повністю, оскільки обов`язок боржника відсутній у зв`язку з його повним добровільним виконанням боржником.
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення колегія суддів враховує таке.
Судом встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа №466/1773/18 за позовом ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договорами позики.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08.05.2018 позов задоволено, вирішено стягнути зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 відповідно до Договору про врегулювання відносин щодо взаємних розрахунків, укладеного 05 січня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , всього 2 078 200 доларів США (два мільйони сімдесят вісім тисяч двісті доларів США), що відповідно до курсу НБУ на день ухвалення рішення судом 26,290191грн. за 1 долар США становить 54 636 274 грн.90 коп. Стягнуто із ОСОБА_7 в дохід держави 8810,00грн. судового збору.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21 червня 2018, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 06 травня 2019 року, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики. 
На виконання судового рішення в частині стягнення судового збору, 25.07.2018 видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця ВП 56885755 від 24.01.2020 закінчено виконавче провадження у зв`язку з його виконанням. 
03 серпня 2018 року представник ОСОБА_4 – Семочко О. отримав виконавчий лист №466/1773/18 від 03.07.2018 на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 травня 2018 року у справі №466/1773/18. 
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. у ВП №65853216 від 14.01.2022 виконавчий лист №466/1773/18 від 03.07.2018 повернуто стягувачу, з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки встановлено, що стягувач перешкодажє проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат витрат виконавчого провадження, передбачених ст. 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа. 
У п. 2 постанови від 14.01.2022 зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 14.01.2025. 
Також, судом встановлено, що 28 березня 2023 року ОСОБА_4 надав ОСОБА_7 власноруч написану розписку, в якій письмово підтвердив відсутність у нього претензій по заборгованості до ОСОБА_7 . 
Оригінал розписки оглянутий судом судом першої інстанції в судовому засіданні.
22 листопада 2025 року ОСОБА_4 , в інтересах якого діяв адвокат Іванов О.О., звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою. Заявою від 30 січня 2025 року стягувач просив поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, при цьому вказував, що строк пред`явлення такого до виконання минув 14.01.2025. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 30.01.2025 задоволено заяву представника позивача ОСОБА_4 – адвоката Іванова О.О. про видачу дублікату виконавчого листа з виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 08.05.2018 у справі №466/1773/18 та поновлено ОСОБА_4 пропущений з поважних причин строк пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі №466/1773/18.
25 березня 2025 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ Рагімовою А.Н. повідомлено ОСОБА_4 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, з підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у пред`явленому на виконання виконавчому документі не зазначено дату народження боржника. Також, відповідно до даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видано свідоцтво НОМЕР_1 . 
11 квітня 2025 року ОСОБА_4 , в інтересах якого діяв адвокат Іванов О.О. звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа з виконання судового рішення від 08 травня 2018 року та заміну боржника, оскільки згідно повідомлення від 25.03.2025 виконавчий лист йому було повернуто стягувачу без прийняття до виконання з підстав, що боржник ОСОБА_7 , відповідно до даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Спадкомцями померлого ОСОБА_7 у рівних частках по 1/5 є його діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які подали заяви про прийняття спадщини, за якими заведено спадкову справу №523/2024, номер у реєстрі 73029043. Просив замінити боржника ОСОБА_7 на його правонаступників та видати виконавчі листи. 
05 серпня 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про визнання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 травня 2018 року таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування вимог заяви заявники покликались на те, що ОСОБА_7 в березні 2023 року сплатив суму боргу ОСОБА_4 повністю, про що ОСОБА_4 надав ОСОБА_7 власноруч написану розписку від 28 березня 2023 року.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам судова колегія виходить з такого. 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
В свою чергу, оскільки предметом даного апеляційного провадження є виключно процесуальні питання, які по факту стосуються лише стадії виконавчого провадження, колегія суддів, слідуючи принципу диспозитивності, не приймає до уваги та не надає правову оцінку доводам апеляційної скарги, які стосуються суті правовідносин між сторонами, оскільки таким надано правову оцінку, а відповідні судові рішення перебувають у законній силі. 
Так, за змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язані він замінюється правонаступником.
Колегія суддів виходить з того, що на відміну від передбаченого ст. 512 ЦК переліку підстав заміни кредитора у зобов`язанні, переліку підстав заміни боржника ЦК не містить. 
Разом з тим, можна зробити висновок, що заміна боржника є можливою в двох випадках: в разі загального правонаступництва (спадкування, реорганізації юридичної особи); в разі окремого (сингулярного) правонаступництва - на підставі договору. 
При цьому, в разі загального правонаступництва обов`язки переходять до нового боржника автоматично, незалежно від волі кредитора.
Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 442 ЦПК України).
Наведене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 03.11.2020 у справі № 916/617/17 та від 20.12.2021 у справі № 1005/7133/2012.
Як встановлено судом, 11 квітня 2025 року ОСОБА_4 , в інтересах якого діяв адвокат Іванов О.О. звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа з виконання судового рішення від 08 травня 2018 року та заміну боржника, оскільки згідно повідомлення від 25.03.2025 виконавчий лист йому було повернуто стягувачу без прийняття до виконання з підстав, що боржник ОСОБА_7 , відповідно до даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкомцями померлого ОСОБА_7 у рівних частках по 1/5 є його діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які подали заяви про прийняття спадщини, за якими заведено спадкову справу №523/2024, номер у реєстрі 73029043. Просив замінити боржника ОСОБА_7 на його правонаступників та видати виконавчі листи. 
Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.
Системний аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який виник за життя спадкодавця. 
В свою чергу, прийняття спадщини спадкоємцем є саме тим юридичним фактом, який зумовлює правонаступництво при виконанні рішення, виняток законодавець встановлює лише у випадку відмови спадкоємця від прийняття спадщини (ч.1 ст. 1268 ЦК України).
Таким чином, оскільки мав місце обов`язок спадкодавця ОСОБА_7 встановлений судовими рішеннями, яке набрало законної сили, відтак ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 набуваючи статус спадкоємця, а відтак успадковуючи права спадкодавця, усвідомлювали факт прийняття вказаного обов`язку. 
В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) викладено висновок про те, що реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.
Для вирішення питання щодо заміни сторони у виконавчому провадженні вирішальним є встановлення наявності відкритого виконавчого провадження.
Зазначені висновки відповідають висновкам, які викладені у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 127/2-2509/09.
Як встановлено судом, 25 березня 2025 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ Рагімовою А.Н. повідомлено ОСОБА_4 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, з підстав передбачених п. 3 ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у пред`явленому на виконання виконавчому документі не зазначено дату народження боржника. Також, відповідно до даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видано свідоцтво НОМЕР_1 . 
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 лютого 2021 року в справі №911/3411/14 виснувала, що після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи, як в межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду.
Тож навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб, як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.
Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку смерті боржника, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.
Встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли його спадкоємці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , відтак як підстави для матеріального правонаступництва, так і особи самих правонаступників, встановлені, тому необхідність виникла привести процесуальний стан осіб, як учасників таких матеріально-правових відносин, у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю.
В свою чергу, при вирішенні питання про заміну стягувача у виконавчому листі, суди мають встановити, чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після спливу строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не може вирішуватись питання про заміну сторони у виконавчому документі.
Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах: від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, провадження № 12-48гс20, від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14, провадження № 12-39гс20, від 18 січня 2022 року у справі № 34/425, провадження № 12-69гс21, від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, провадження № 14-197цс21, і неодноразово підтриманим Верховним Судом у постановах: від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17 (Касаційний господарський суд), від 10 серпня 2022 року у справі № 127/2-2509/09, провадження № 61-2001св22, від 31 серпня 2022 року у справі № 2-190/12, провадження № 61-1684св22, від 14 вересня 2022 року у справі № 1519/2-1141/11, провадження № 61-4323св22 та інших.
Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісії про трудовим спорах та виконання документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 12 цього Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
За змістом ч. 6 ст. 12 Закону стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
За даними матеріалів справи встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа №466/1773/18 виданого Шевченківським райогнним судом м. Львова 03.07.2018 був встановлений до 21 червня 2021 року. 
Після пред`явлення його до виконання, відкриття 17.06.2021 виконавчого провадження ВП №65853216 та його повернення 14.01.2022 з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. Закону України «Про виконавче провадження», строк пред`явлення до виконання перервався. 
В подальшому, такий строк був встановлений до 14.01.2025. Однак, через втрату виконавчого листа, 22.11.2025 ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, а заявою від 30 січня 2025 року стягувач просив поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, при цьому вказував, що строк пред`явлення такого до виконання минув 14.01.2025.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 30 січня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_4 та видано дублікат виконавчого листа з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05.05.2018 у справі № 466/1773/18. Поновлено ОСОБА_4 строк пред`явлення до виконання виконавчого листа.
Згідно із повідомленням від 25.03.2025 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н., виконавчий лист повернений без прийняття до виконання, причиною повернення є те, що боржник ОСОБА_7 , відповідно до даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видано свідоцтво НОМЕР_1 . 
Таким чином, пред`явивши дублікат виконавчого листа, виданий на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 30.01.2025 до виконання, стягувач ОСОБА_4 в такий спосіб реалізував своє право на стягнення за виконавчим документом. 
Після отримання повідомлення від 25.03.2025 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийнятя його до виконання у зв`язку з виявленими недоліками, повторно, вже з усуненими недоліками виконавчого документа, такий до виконання не пред`явив. 
Натомість, 11.04.2025, в межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, стягувач звернувся до суду із заявою про заміну боржника його спадкоємцями та видати виконавчі листи про стягнення заборгованості у відповідності до часток у розмірі 1/5 з кожного спадкоємця, відтак така заява подана до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
З врахуванням викладеного, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимоги заявника ОСОБА_4 про заміну боржника ОСОБА_7 його правнаступниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у виконавому листі з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05.05.2018 у справі № 466/1773/18, відтак оскаржувану ухвалу суду в цій частині необхідно скасувати, з ухваленням нового судового рішення про задоволення такої вимоги.
В свою чергу, вирішуючи іншу вимогу заявника ОСОБА_4 про видачу дубліката виконавчого листа про стягнення із кожного з суми боргу у розмірі 415640 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на день ухвалення рішення судом 26,290191 грн за долар США становить 10927254,98 грн., колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до п.17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Тобто, дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
Крім того, однією з підстав видачі дубліката виконавчого документа є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
Отже, при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, чи не втратило судове рішення законної сили, чи не пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Враховуючи зміст заяви про видачу дубліката виконавчого документа, судова колегія вважає, що такі вимоги заяви не підлягають задоволенню судом, оскільки заявник ОСОБА_4 у заяві жодним словом не вказав на те, що дублікат виконавчого листа, виданого на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 30.01.2025 року втрачений. 
Більше того, в суді апеляційної інстанції представник заявника ОСОБА_10 повідомив, що у стягувача є дублікат виконавчого листа, виданий на підставі вказаної вище ухвали суду від 30.01.2025, а за змістом заяви стягувач ОСОБА_4 фактично просив видати нові виконавчі листи з урахуванням спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Таким чином, заявник фактично подав заяву про видачу нових виконавчих листів із зазначенням нових боржників – спадкоємців боржника, що не відповідає інституту видачі дубліката виконавчого листа, відповідно така вимога не може бути задоволена.
Перевіряючи законність та обгрунтованість судового рішення в частині визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з його повним добровільним виконанням, судова колегія виходить з такого. 
Згідно із ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Разом з цим законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України.
Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є вичерпними, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Отже, при розгляді заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд має встановити обставини та факти, які свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
При цьому суд має враховувати права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Матеріали справи свідчать, що оригінал виконавчого листа №466/1773/18, виданий Шевченківським районним судом м. Львова 03.07.2018 був втрачений стягувачем, внаслідок чого, 22.11.2024 ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про видачу дублакату виконавчого листа, яка ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30.01.2025 задоволена та видано дублікат виконавчого листа з виконаня рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08.05.2018 року у справі №466/1773/18, а також поновлено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
На виконання вимог ухвали Шевченківським районним судом м. Львова від 30.01.2025 - 19.02.2025 року видано дублікат виконавчого листа №466/1773/18.
Звернувшись до суду із заявою про визнання виконавчого листа з виконання судового рішення від 08.05.2018 року у справі 466/1773/18 таким, що не підлягає виконанню, заявники стверджували, що їх обов`язок з виконання судового рішення, як спадкоємців відсутній, оскільки їх батько ОСОБА_7 його виконав, на підтвердження чого стягувач написав особисто розписку про відсутність претензій. 
Надаючи правову оцінку розписці від 28.03.2023, за якою ОСОБА_4 висловився про відсутній претензій по заборгованості до ОСОБА_7 колегія суддів вважає, що така розписка є юридичним документом, який підтверджує повне виконання зобов`язань однією стороною перед іншою (повернення боргу), а відтак така підтверджує припинення зобов`язання (ст. 599-600 ЦК України). У разі виникнення спору, цей документ є основним доказом того, що борг повернуто, а вимоги відсутні. Наявність її оригіналу у правонаступника боржника додатково підтверджує про виконання зобов`язання в повному обсязі.
Аргументи апелянта про те, що розписка стосується ішого зобов`язання, не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження наведеного апелянтом не надано жодних доказів. 
Таким чином, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про визнання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 травня 2018 року у цивільній справі №466/1773/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики таким, що не підлягає виконанню повністю, оскільки обов`язок боржника відсутній у зв`язку з його повним добровільним виконанням боржником.
З врахуванням викладеного, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги заявника ОСОБА_4 про заміну боржника ОСОБА_7 його правнаступниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у виконавому листі з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05.05.2018 у справі № 466/1773/18 необхідно скасувати, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення такої вимоги. 
Врешті ухвалу суду першої інсмтанції необхідно залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 – адвоката Іванова Олега Олександровича задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2025 року в частині відмови у задоволенні вимоги заяви адвоката Іванова О.О. в інтересах стягувача ОСОБА_4 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про заміну боржника ОСОБА_7 його правнаступниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у виконавому листі з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05.05.2018 у справі № 466/1773/18 - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким замінити боржника ОСОБА_7 у виконавому листі, виданому Шевченківським районним судом м.Львова на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 08 травня 2018 року у цивільній справі №466/1773/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики, його правонаступниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
В решті ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2025 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тектсу постанови.

Повний текст постанови складений 10 червня 2026 року.

Головуючй       А.В. Ніткевич

Судді         С.М. Бойко

С.М. Копняк