ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1901/26 Справа № 201/6029/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2026 року м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Константинова Романа Дмитровича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Соборного районного суду міста Дніпра від 27 травня 2026 року стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 
за участю:
захисника       Константинова Р. Д.,
потерпілої ОСОБА_2 ,
представника потерпілої Вдовіченка В. В.,

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення. 
Постановою Соборного районного суду міста Дніпра від 27 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на правопорушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 665,60 гривень.
Згідно з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 07 квітня 2026 року о 18 годині 12 хвилин, керуючи автомобілем «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в районі електроопори № 614 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі, де при виникненні небезпеки своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого змінив напрямок руху та виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де відбулось зіткнення з попутним попереду автомобілем «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , яка виконувала розворот. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам, крім того тілесних ушкоджень зазнала ОСОБА_2 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі адвокат Константинов Р. Д. просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що матеріали справи не містять достатніх, належних і допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували вчинення ОСОБА_1 поставленого йому за вину порушення пунктів ПДР України при ДТП, що стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП.
Зазначає, що ОСОБА_1 категорично не визнає своєї вини у даному ДТП, не погоджується із складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 642189 від 16.04.2026, вважає, що він діяв виключно в межах та відповідно до вимог ПДР, намагався уникнути зіткнення із автомобілем Hyundai шляхом безпечного об?їзду перешкоди, відразу як вона виникла перед ним, а внаслідок того, що водій ОСОБА_2 не пересвідчилася у безпеці свого маневру розвороту, створила небезпеку та перешкоду іншому транспортному засобу, який рухався позаду неї в попутному напрямку, то і відбулось дане зіткнення, а тому відповідальним за вчинення даної пригоди є водій ОСОБА_2 , яка порушила ПДР.
Посилається на наявний в матеріалах справи відеозапис, який містить необхідні данні дорожньо-транспортної пригоди, зокрема на відеозапису видно рух автомобіля Hyundai та автомобіля Audi, які рухаються в одному попутному напрямку в крайній лівій смузі, але перед здійсненням маневру розвороту автомобіль Hyundai не займає крайнє ліве положення на дорозі, а зміщується спочатку вправо і далі виконує розворот по великому радіусу, що свідчить про те, що водій автомобіля Hyundai не пересвідчилась у безпеці свого маневру, не дала дорогу попутному автомобілю, який рухався позаду неї, а тому саме її первинні неправомірні дії та порушення ПДР стали причиною зіткнення двох транспортних засобів, так як водій автомобіля Audi вже перебуваючи в аварійній ситуації, коли виникла небезпека та перешкода, намагався оминути її, виїхавши на зустрічну смугу для безпечного об?їзду.
Вважає, що в діях водія ОСОБА_2 вбачаються порушення ПДР, а саме п.10.1, п.10.4, п.11.10, п.9.4, що в результаті призвело до настання даної ДТП, що підтверджується відеозаписом моменту ДТП.
Захисник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно та неправомірно не призначив у справі комплексну судову фототехнічну та автотехнічну експертизу, чим порушив права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Вказує, що формулювання, застосовані працівником поліції у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають офіційному тексту зазначених пунктів ПДР України.
Позиції учасників апеляційного процесу.
У судовому засіданні захисник Константинов Р. Д. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених в ній.
Потерпіла ОСОБА_2 та її представник Вдовіченко В. В. заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника Кардашева Н. В., просили залишити без змін постанову суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.124 КУпАП. 
Мотиви апеляційного суду.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку. 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Адміністративним порушенням відповідно до ст. 124 КУпАП визначається порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. 
Відповідно до вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно вимог п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
У відповідності до п.10.1 Правил дорожнього руху перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
У відповідності до п.12.3 Правил дорожнього руху у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції у відповідності до вищезазначених вимог закону належним чином з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та фактичних обставинах ДТП, а саме: 
- протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07 квітня 2026 року зі схемою до нього, на якій зображена ділянка дороги, де відбулась подія зіткнення, попередні напрямки руху водіїв та розташування транспортних засобів після цього, при цьому з координат розміщення останніх на проїзній частині дійсно вбачається, що зіткнення між учасниками дорожнього руху відбулось при перетинанні їх траєкторій руху, а саме в той момент, коли водій ОСОБА_2 здійснювала попереду маневр розвороту та змінювала напрямок руху справа наліво, а попутний позаду водій ОСОБА_1 при виникненні небезпеки за напрямком його руху негайно не вжив заходів гальмуванням аж до повної зупинки або безпечного об`їзду, хоча спроможний був це зробити, оскільки будь-яких об`єктивних перешкод для цього не було, також у протоколі огляду зазначено перелік видимих пошкоджень вищезазначених транспортних засобів, механізм заподіяння яких повністю відповідає події даного зіткнення, викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 ;
- фотографіях з місця ДТП, які доповнюють повну картину дорожніх умов та обстановки на даній ділянці дороги;
- матеріалах відеозапису з камери зовнішнього спостереження та відеореєстратора ОСОБА_2 , на якому зафіксовані обставини дорожньо-транспортної пригоди між її водіями-учасниками за обставин установлених вище та за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення;
- медичній довідці про стан здоров`я ОСОБА_2 ;
- поясненнях водіїв-учасників пригоди ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;
- відомостях з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 642189 від 16 квітня 2026 року, чим в сукупності доводиться, що ОСОБА_1 дійсно вчинив правопорушення за зазначених обставин.
Всі об`єктивні дані справи в сукупності з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, були предметом дослідження суду першої інстанції, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильність встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в порушенні ним, як учасником дорожнього руху п.п. 10.1, 12.3 ПДР України, оскільки порушення водієм цих вимог ПДР України перебувають в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що спричинили пошкодження транспортних засобів та тілесні ушкодження потерпілої ОСОБА_2 .
Вищевикладене повністю підтверджується дослідженим в апеляційному суді відеозаписом обставин дорожньо-транспортної пригоди з камери зовнішнього спостереження та відеореєстратора, ракурс якої охоплює ділянку дороги, на якій відбулось зіткнення під час перетинання траєкторій руху водіїв-учасників цієї пригоди, один з яких, керуючи автомобілем «Хюндай», д/н НОМЕР_2 , рухався попереду та здійснював маневр розвороту, змінюючи напрямок руху справа наліво, а інший, керуючи автомобілем «Ауді», д/н НОМЕР_1 , наближався попутно позаду та після появи за напрямком його руху автомобіля «Хюндай», не застосував заходів щодо зменшення швидкості аж до повної зупинки або безпечного об`їзду, хоча видимість у напрямку руху останнього давала йому можливість орієнтуватися під час керування цим засобом, зокрема для вибору безпечної швидкості та здійснення безпечного маневрування, однак даний водій своєчасно не вдався до екстреного гальмування та розпочав маневрування, виїхавши на зустрічний бік дороги, після чого відбулось зіткнення автомобіля «Ауді» його передньою правою частиною з передньою лівою частиною автомобіля «Хюндай».
Оцінюючи як доказ зазначений відеозапис обставин дорожньо-транспортної пригоди, потрібно звернути увагу, що його зміст повністю зіставляється з відомостями зафіксованими у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16 квітня 2026 року, зокрема щодо часу та місця зіткнення, дорожніх умов та обстановки на проїзній частині, а також взаємного розташування транспортних засобів після зіткнення, що в свою чергу дозволяє зробити висновок про належність та допустимість такого доказу, який відповідно доводить наявність порушень п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України в діях ОСОБА_1 .
Апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення заявленого стороною захисту під час апеляційного розгляду клопотання про призначення комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи з наступних підстав.
Відповідно до статті 273 КУпАП експертиза призначається у випадках, коли для вирішення питань, що виникають під час провадження у справі, необхідні спеціальні знання.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції розглянув заявлене стороною захисту клопотання про призначення комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи та дійшов мотивованого висновку про відсутність підстав для його задоволення.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Матеріали справи містять достатню сукупність належних, допустимих та взаємоузгоджених доказів, зокрема протокол про адміністративне правопорушення, схему місця дорожньо-транспортної пригоди, письмові пояснення учасників, відеозапис моменту дорожньо-транспортної пригоди та інші матеріали, які дали суду можливість встановити фактичні обставини події, оцінити дії кожного з учасників дорожнього руху та дійти обґрунтованого висновку щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Доводи захисника про необхідність проведення експертизи фактично спрямовані на переоцінку вже наявних у справі доказів та не свідчать про існування таких обставин, які неможливо встановити без застосування спеціальних знань.
При цьому будь-яких нових доказів або обставин, які не були предметом дослідження суду першої інстанції та які б об`єктивно обумовлювали необхідність призначення експертизи саме на стадії апеляційного перегляду, стороною захисту не наведено.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у призначенні комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи, а тому заявлене під час апеляційного розгляду аналогічне клопотання захисника також задоволенню не підлягає.
Щодо посилань скаржника на те, що ДТП сталася внаслідок неправомірних дій водія ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції зазначає, що справа розглядається виключно в межах складеного протоколу, і суд не вправі вирішувати питання щодо винуватості особи, стосовно якої протокол на розгляд не надходив в межах даної судової справи.
Варто зауважити, що обов`язок дотримуватися безпечної швидкості та дистанції покладається саме на водія транспортного засобу, який рухається позаду. Водій повинен обирати швидкість руху та дистанцію з урахуванням дорожньої обстановки таким чином, щоб мати реальну можливість своєчасно зупинити транспортний засіб у разі раптової зміни дорожньої ситуації.
Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про існування непереборних обставин чи створення такої аварійної ситуації, за якої ОСОБА_1 був об`єктивно позбавлений можливості виконати вимоги пунктів 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України.
 При розгляді даної справи апеляційний суд враховує рішення ЄСПЛ у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, у якому Суд зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином,  ОСОБА_1 реалізував своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі, згідно встановлених норм закону держави Україна.
Відтак, доводи скаржника про відсутність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги суд не може прийняти до уваги, оскільки вони мають формальний характер та спрямовані на ухилення  ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, зазначені ним доводи спростовуються матеріалами справи, а будь-яких інших доказів щодо відсутності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, з матеріалів справи не вбачається і вони не знайшли свого підтвердження.
Доказів зворотного матеріали справи не містять, а позиція  ОСОБА_1 повністю спростовується матеріалами справи.
Та обставина, що поліцейські та суд по-іншому оцінюють докази порівняно з оцінкою їх особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду.
Сукупність досліджених в суді першої та апеляційної інстанцій доказів підтверджує, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані вірно за ст. 124 КУпАП, які виразилися у порушенні учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Апеляційний суд здійснив повний перегляд справи в межах доводів апеляційної скарги, безпосередньо дослідив матеріали справи, перевірив законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, надав оцінку всім доводам апелянта та забезпечив реалізацію ним процесуальних прав, гарантованих статтею 268 КУпАП.
З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративне правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
З огляду на зазначене викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
При розгляді справи судом порушень вимог ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом. 
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду – без зміни. 
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Константинова Романа Дмитровича залишити без задоволення.
Постанову Соборного районного суду міста Дніпра від 27 травня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя         О. П. Піскун