ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року 

м. Київ

справа №600/399/24-а
адміністративне провадження № К/990/3241/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П., 
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.11.2024 (суддя Григораш В.О.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2025 (колегія суддів у складі: головуючого судді Матохнюка Д.Б., суддів Сторчака В.Ю., Граб Л.С.) у справі № 600/399/24-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
I. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
1. У січні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач, Управління, орган Пенсійного фонду), в якому просив: 
визнати протиправним та скасувати рішення Управління від 24.11.2023 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років позивачу;
зобов`язати Управління вчинити дії щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), з 01.02.2023.
2. На обґрунтування позовних вимог послалася на протиправність оспорюваного рішення Управління з підстав того, що в нього наявне право на отримання пенсії за вислугу років на підставі Закону №2262-XII. Вважає, що орган Пенсійного фонду протиправно відмовив йому в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку із відсутністю необхідної календарної вислуги років. 
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
3. Суди попередніх інстанцій встановили, що наказом Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України від 12.01.2023 №31/к "Про особовий склад" майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшого інспектора Чернівецького районного сектору №2 філії Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України звільнено на підставі пункту 5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та пункту 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 31.01.2023.
4. Цим наказом визначено, що вислуга років позивача на день звільнення становить 20 років 04 місяці 24 дні, у пільговому обчисленні 26 років 08 місяців 23 дні.
5. Розпорядженням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян управління пенсійного забезпечення надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 20.11.2023 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки календарна вислуга років складає 20 років 04 місяці 24 дні.
6. Управління листом від 24.11.2023 №2400-1703-8/48864 повідомило позивача про те, що згідно поданням про призначення пенсії від 06.11.2023 №390/Пн-К календарна вислуга років, що визначає право на пенсію станом на 31.01.2023 (дата звільнення) складає 20 років 04 місяці 24 дні. Вказано, що на дату звільнення зі служби календарна вислуга років менша за необхідну для набуття права на пенсію за вислугу років, Управлінням 20.11.2023 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262.
7. Вважаючи рішення Управління протиправним, позивач звернувся до суду.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8. Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 25.11.2024, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2025, у задоволенні позову відмовив.
9. Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" статті 12 Закону №2262-XII з тих підстав, що Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (далі - Порядок №393, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає обчислення календарної вислуги років за пунктами 1 і 2 цього Порядку, тобто без пільгового врахування.
Суди виходили з того, що за приписами статті 17 Закону №2262-XII при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення, а саме Порядком №393 визначено обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-XII і цей Порядок встановлює пільгове обчислення вислуги років тільки для визначення розміру пенсії, тому відсутні підстави для врахування позивачу пільгового періоду до календарної вислуги років.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ НА НЕЇ
10. Не погодившись з такими рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
11. Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на положення пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, яке передбачає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували пункт «а» частини першої статті 12, статті 17, 17-1 Закону №2262-XII та не врахували правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а, від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 , від 27.06.2018 у справі №750/9775/16-а щодо пільгового обчислення вислуги років для визначення розміру пенсії.
12. Позивач доводить, що він має право на пенсію відповідно до пункту "а" статті 12 Закону №2262-XII з 01.02.2023.
Зауважує, що Закон №2262-XII не містить положень, які виключають можливість урахування пільгової вислуги років при визначенні права на пенсію. Порядок №393 є підзаконним нормативно-правовим актом і не може звужувати зміст та обсяг прав, гарантованих законом. Вважає, що суди попередніх інстанцій допустили звуження конституційного права на соціальний захист, що суперечить вимогам статей 8, 22, 46 Конституції України. 
13. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, покликаючись на законність і обґрунтованість судових рішень попередніх інстанцій, просить залишити їх без змін.
14. Відповідач зазначає, що Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії визначається Порядком №393, який визначає які саме види служби зараховуються до вислуги років та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах і відповідно до цього Порядку у позивача відсутнє право на пільгову пенсію. 
15. Також, відповідач посилається на те, що відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-XII право на пенсію за вислугу років у разі звільнення зі служби з 01.10.2020 або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. Однак позивач згідно з поданням про призначення пенсії від 06.11.2023 №390/Пн-К календарна вислуга років позивача, що визначає право на пенсію, станом на 31.01.2023 (на дату звільнення позивача) складає 20 років 04 місяці 24 дні, що є меншою ніж передбачено законом, тому відповідач не має права на призначення пенсії відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-XII.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
16. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), виходить з такого.
17. Предметом цієї справи є право на пільгову пенсію відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-XII.
18. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
19. Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ, визначає Закон № 2262-ХІІ.
20. Статтею 1 Закону № 2262-XII встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
21. Згідно з пунктом "б" статті 1-2 Закону №2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
22. Стаття 2 Закону №2262-XII визначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
23. Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон №2713-IV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
24. Відповідно до частини першої статті 23 Закону №2713-IV держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
25. Частиною третьою статті 23 Закону №2713-IV визначено, що пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону №2262-XII. При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 № 203/98-ВР.
26. За правилами частини четвертої статті 23 Закону №2713-IV особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.
27. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 1-2 Закону №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, серед інших, мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України.
28. Згідно з пунктом «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону, призначається незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
29. Досліджуючи природу пільгового зарахування вислуги років, Верховний Суд у складі судової палати у постанові від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18 зробив висновок, що таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.
30. Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.
31. Питання пільгового обчислення календарної вислуги років особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби уже досліджувалось Верховним Судом.
Так, у постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 Верховний Суд у складі судової палати дійшов висновку, що право на пільговий залік вислуги років для осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби передбачене також і Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України». 
Відповідно до частин 3, 4 статті 23 цього Закону пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів.
32. Під час розгляду справи суди попередніх інстанцій встановили, що позивач проходив службу на посадах рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби і на момент звільнення її календарна вислуга в пільговому обчисленні становила більше 25 календарних років.
За таких обставин, позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ.
33. Покликання суду апеляційної інстанції в цій частині на Порядок №393 є безпідставним і ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, оскільки передбачене цим Порядком право на пільгове зарахування вислуги років враховується для визначення розміру пенсії, а не її призначення.
Натомість, предметом спору у цій справі є не визначення розміру пенсії, а її призначення.
34. Право позивача на пільгове зарахування вислуги років саме для призначення пенсії передбачене частиною 4 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», яка підлягає застосуванню під час вирішення цієї справи.
35. Застосування судом апеляційної інстанції під час вирішення цієї справи висновків Верховного Суду у постановах від 31.08.2023 у справі № 200/4951/22, від 11.09.2023 у справі № 480/4827/22, від 07.09.2023 у справі № 560/9478/22, від 15.09.2023 у справі №380/10714/22 та від 18.10.2023 року у справі №360/17/23 є безпідставним, оскільки такі зроблені у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, яка розглядається.
Так, у справі, яка розглядається, позивач проходив службу на посадах рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, для яких Законом №2713-IV встановлено спеціальний порядок пільгового заліку вислуги років.
36. Натомість у справах № 200/4951/22, № 480/4827/22, № 560/9478/22, №380/10714/22 та №360/17/23 позивачами були особи, які проходили службу в національній поліції та прикордонній службі, на яких Закон №2713-IV не поширюється.
Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 18.02.2025 у справі №520/14878/23.
37. Вирішуючи питання дискреційних повноважень відповідача щодо зобов`язання відповідача вчинити дії, а саме: призначити позивачу пенсію за вислугу років на підставі пункту "а" статті 12 Закону Закон №2262-XII з 01.02.2023, колегія суддів зазначає наступне.
38. Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
39. Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проєктом нормативно-правового акта.
40. Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
41. Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
42. Ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
43. Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав, позивач звернувся до суду із вимогами щодо визнання протиправним рішення відповідача та зобов`язання вчинити певні дії щодо призначення пенсії на пільгових умовах. 
44. Проте слід врахувати, що призначення пенсії є дискреційним повноваженням відповідача, тому суд не може підміняти цей орган та приймати за нього відповідне рішення.
45. Частиною першою статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини третьої цієї норми суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
46. Суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права під час ухвалення судових рішень, а тому Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішень судів попередніх інстанцій та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. 
47. Відповідно до частини першої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 341, 345, 351, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.11.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2025 у справі № 600/399/24-а скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 24.11.2023 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути подання про призначення пенсії від 06.11.2023 №390/Пн-К ОСОБА_1 на підставі пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, з 01.02.2023.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб