ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 червня 2026 року 	м.Суми	

Справа №592/2398/25 
Номер провадження 22-ц/816/409/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Черних О. М. 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 травня 2025 року, ухваленого, складеного і проголошеного 20 травня 2025 року в м. Суми в складі судді Шияновської Т.В., -

в с т а н о в и в :

14 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 26641 грн матеріальної шкоди та 12000 грн відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 серпня 2024 року о 14 год. 00 хв. в м. Суми по вул. Металургів, 17 відповідач, керуючи автомобілем Audi A6 державний номер НОМЕР_1 під час руху заднім ходом не впевнився в безпечності маневру та здійснив наїзд на припаркований автомобіль позивача Mazda 6, державний номер НОМЕР_2 , завдавши механічних пошкоджень. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 вересня 2024 у справі № 592/14271/24 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Поліс страхування цивільно-правової відповідальності на момент дорожньо-транспортної пригоди у відповідача був відсутній, проте він запевнив позивача, що відшкодує завдану шкоду в добровільному порядку. Проте, з жовтня 2024 року перестав виходити на зв`язок, на телефонні дзвінки та повідомлення про необхідність відшкодування спричинених збитків не реагував. За власні кошти позивач відновив автомобіль, відповідно до акту виконаних робіт від 10 лютого 2025 року № 10/02 вартість ремонту склала 26641 грн. Також у зв`язку з пошкодженням автомобіля, необхідністю його ремонтувати позивачу завдана моральна шкода, яку він оцінює у 12000 грн.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи скарги зводяться до того, що відповідач керував не особисто належним йому автомобілем у момент дорожньо-транспортної пригоди, а тому він, як учасник бойових дій, не звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідальність дійсного власника автомобіля, яким керував відповідач, мала бути застрахована згідно з вимогами закону. До того ж суд не врахував, що у позивача також відсутня страховка на автомобіль, що виключає відшкодування за рахунок МТСБУ.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заявлена позивачем в апеляційний скарзі вимога розглядати справу за участю сторін є безпідставною та такою що не може бути задоволена з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч. 3 ст. 369 ЦПК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:
1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Оскільки ціна позову у цій справі (38641 грн) не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (99840 грн у 2026 році), справа не відноситься до категорії спорів, передбачених ч. 4 ст. 274 ЦПК України, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, тому на підставі ч. 13 ст. 7 ЦПК України апеляційна скарга на судове рішення підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником автомобіля Mazda 6, державний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску (а.с. 5).
18 серпня 2024 року о 14 год. 00 хв. в м. Суми по вул. Металургів, 17 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Audi A6, державний номер НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не впевнився в безпечності маневру, здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб ОСОБА_1 , завдав йому механічних пошкоджень, чим порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху України.
Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 вересня 2024 року у справі № 592/14271/24 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 6).
Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що учасники пригоди не мали полісу страхування цивільно-правової відповідальності на момент пригоди, проте ОСОБА_2 мав посвідчення НОМЕР_3 від 10 вересня 2023 року (а.с. 7).
З акту виконаних робіт від 10 лютого 2025 року № 10/02 вбачається, що вартість ремонтних робіт з фарбування та підготовчих робіт задньої накладки бампера та заднього лівого крила, лакофарбових та додаткових матеріалів автомобіля Mazda 6, державний номер НОМЕР_2 , склала 26641 грн (а.с. 9).
Повну вартість ремонтних робіт ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_3 13 лютого 2025 року (а.с. 12).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проте учасники пригоди не мали полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач до МТСБУ у встановленому законом порядку із заявою про відшкодування шкоди внаслідок пригоди не звертався, що є самостійною підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. При цьому, суд не надавав оцінку обґрунтованості позовних вимог, оскільки вважав, що позов мав бути пред`явлений до належного співвідповідача, тобто до МТСБУ.
Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду з наступних підстав.
Статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
Відповідно до п. 13.1. ст. 13 вказаного Закону учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Водночас, відповідач ОСОБА_2 у момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем Audi A6, державний номер НОМЕР_1 , який згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів належить ОСОБА_4 , тобто відповідач, як учасник бойових дій, не звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а вказаний автомобіль мав бути застрахований його власником.
Крім того, у момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність позивача також не була застрахована.
Відповідно до п.п. а, п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до п. 1.7. ст. 1 вказаного Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Отже, позивач не мав права звертатись до МТСБУ за виплатою страхового відшкодування, оскільки належний йому автомобіль не був забезпеченим транспортним засобом.
Вказаних вище обставин та вимог закону суд першої інстанції не врахував та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. Виходячи з викладеного вище, на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.
Відповідачем не було надано належних доказів щодо відсутності його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Вина у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 вересня 2024 року.
Частиною 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Колегія суддів не має сумнівів у завданих збитках і їх розмірі внаслідок заподіяних пошкоджень автомобілем під керуванням відповідача. Зокрема, письмовими доказами у справі підтверджуються факти і обставини пошкодження автомобіля позивача автомобілем під керуванням відповідача, а також розмір завданих з битків у сумі 26641 грн, а тому ця сума заподіяної шкоди підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1, п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Позивач зазнав моральних страждань у результаті пошкодження його автомобіля, через необхідність його ремонту, пережитий нервовий стрес самим фактом пошкодженням майна, погіршенням технічного і естетичного стану автомобіля, неможливістю використовувати автомобіль за призначенням, через незаплановані витрати на ремонт. Водночас, заявлену суму відшкодування у розмірі 12000 грн апеляційний суд вважає завищеною, такою що не відповідає критеріям розумності та справедливості. Позовна заява не містить розрахунків позивача з приводу заявленої суми відшкодування, оцінка моральних страждань на суму 12000 грн є суб`єктивною.
Оцінивши заподіяння завданої позивачу моральної шкоди безпосередньо у момент спричинення дорожньо-транспортної пригоди, урахувавши доведені негативні наслідки від пригоди, ступінь емоційного стану та стресу під час та після пригоди та короткострокову зміну звичайного способу життя внаслідок пригоди, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого розміру моральної шкоди до 2000 грн.
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача слід стягнути 26641 грн матеріальних збитків та 2000 грн компенсації за завдану моральну шкоду.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду судового рішення позов задовольняється частково (на 74%), тому за рахунок відповідача позивачу підлягає компенсації 717,03 грн сплаченого судового збору за подання позову та 1075,54 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Враховуючи те, що ця справа є справою незначної складності, а ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому на підставі п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 травня 2025 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 26641 грн матеріальної шкоди та 2000 грн відшкодування моральної шкоди скасувати.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) 26641 грн збитків та 2000 грн компенсації моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 717 грн 03 коп. судового збору за подання позовної заяви та 1075 грн 54 коп. за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді: О. І. Собина 

О. М. Черних