П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/39300/25	

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Тарновецького І.І.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИЛА:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якому просить:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.09.2025 року, про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 14.04.1989 по 28.04.1990, згідно довідки ДСГП «Ліси Україна», періоду навчання з 20.03.1984 по 09.07.1984, згідно свідоцтва, періоду роботи з 01.01.2004 по 18.10.2006, ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу періоду роботи з 14.04.1989 по 28.04.1990, згідно довідки ДСІП «Ліси Україна», періоду навчання з 20.03.1984 по 09.07.1984, згідно свідоцтва, періоду роботи з 01.01.2004 по 18.10.2006, ОСОБА_1 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №172450007986 від 05.09.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.08.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову по справі, якою у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначається, що апелянтом не було зараховано період роботи з 14.04.1989 по 28.04.1990 згідно довідки ДСГП «Ліси України» від 04.04.2024 №49/262- 09-19, оскільки у довідці не зазначено номер та дату наказу про звільнення та довідка не підтверджена первинними документами (відсутній запис про період роботи у трудовій книжці), адже довідка потребує перевірки, в свою чергу апелянт вважає, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повинно було провести перевірку довідки від 04.04.2024 №49/262-09-19, яка видана ДСГП «Ліси України» за період роботи з 14.04.1989 по 28.04.1990 та долучити до електронної пенсійної справи позивача відповідний акт перевірки, тому були відсутні підстави для зарахування страхового стажу з урахуванням зазначеної довідки, оскільки вона не підтверджена первинними документами.
Що стосується період навчання з 20.03.1984 по 09.07.1984 згідно свідоцтва № НОМЕР_1 , то цей період не було зараховано, оскільки у свідоцтві відсутня інформація про присвоєння кваліфікації.
Стосовно періоду роботи з 01.01.2004 по 18.10.2006 відсутні відомості про нараховану заробітну плату та сплачені страхові внески у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5, тому підстав для врахування зазначеного періоду не має.
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , досягнувши 58-річного віку, 29.08.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії.
За принципом екстериторіальності заява від 29.08.2025 розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
За результатами опрацювання вказаної заяви Головним управлінням ПФУ в Одеській області прийняли рішення №172450007986 від 05.09.2025 про відмову у призначення пенсії.
У вказаному рішенні зазначили, що «…Пенсійний вік визначений пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 55 років. Вік заявника 58 років. Необхідний страховий стаж визначений пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 25 років. Страховий стаж заявника становить 17 років 10 місяців. Результати розгляду документів, доданих до заяви: 
- період роботи з 14.04.1989 по 28.04.1990 згідно довідки ДСГП «Ліси України» від 04.04.2024 №49/262-09-19, оскільки у довідці не зазначено номер та дату наказу про звільнення та довідка не підтверджена первинними документами (відсутній запис про період роботи у трудовій книжці. Довідка потребує перевірки;
- період навчання з 20.03.1984 по 09.07.1984 згідно свідоцтва №0111798, оскільки у свідоцтві відсутня інформація про присвоєння кваліфікації;
- період роботи з 01.01.2004 по 18.10.2006, оскільки відсутні відомості про нараховану заробітну плату та сплачені страхові внески у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5.
Враховуючи вище зазначене, Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №172450007986 від 05.09.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону, за відсутності необхідного страхового стажу – 25 років.»
Не погоджуючись із рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №172450007986 від 05.09.2025, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та зазначив, що відповідач ГУ ПФУ в Одеській області, приймаючи рішення про відмову призначенні пенсії за віком позивачу, не врахував та не повно з`ясував всі обставини справи, які мають значення для прийняття вказаного рішення, з огляду на що воно є необґрунтованим, отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №172450007986 від 05.09.2025 підлягає скасуванню.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку та виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел регламентовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-ІV в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо надання статусу та соціальних гарантій окремим особам із числа учасників антитерористичної операції» від 04.12.2019 № 329-ІХ право на призначення дострокової пенсії за віком мають:
- військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України,
- дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України,
- особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
- особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних,- після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Аналіз положень пункту 4 частини першої статті 115 Закону України №1058-IV дає підстави для висновку, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності у них страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, ключовими умовами для призначення дострокової пенсії за віком у контексті обставин цієї справи є факт досягнення позивачем 55 років; наявність страхового стажу не менше 25 років; належність до військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Так матеріалами справи встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 26 січня 2024 року. Також, згідно довідки №1250/8 від 26.09.2022 військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та проходить військову службу за призовом під час мобілізації з 26.02.2022 по теперішній час.
Відповідно до довідки №1491/2287 від 17 листопада 2023 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_3 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Згідно довідки №01-2/ від 25 березня 2024 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_1 , він дійсно проходив військову службу з 09 травня 1985 року по 22 червня 1987; відповідно до Указу ПУ №65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» призваний на військову службу з 26 лютого 2022 року та проходить її по теперішній час.
Згідно оскаржуваного рішення вік позивача 58 років (при необхідних 55 років) та страховий стаж 17 років 10 місяців (при необхідних 25 роках), отже позивач відносить до кола осіб, які мають право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058.
В свою чергу як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, відповідачем не було зараховано позивачу до страхового стажу період роботи з 14.04.1989 по 28.04.1990 згідно довідки ДСГП «Ліси України» від 04.04.2024 №49/262-09-19, оскільки у довідці не зазначено номер та дату наказу про звільнення та довідка не підтверджена первинними документами (відсутній запис про період роботи у трудовій книжці. Довідка потребує перевірки.
Разом з тим як вірно встановив суд першої інстанції згідно довідки №49/262-09-19 від 04.04.2025, виданої філією «Ківерцівське лісове господарство» ОСОБА_2 працював в Цуманському лісгоспі з 14.04.1989 по 28.04.1990. ПІДСТАВА: наказ про прийняття на роботу №33-к від 14.04.1989; наказ про надання відпустки №42-к від 21.03.1990; особові рахунки за 1989-1990; Книги наказів за 1989-1990; Особова картка форми №Т-2.
Відповідно до архівної довідки №616 від 01.04.2024, виданої Костопільської міської ради Рівненської області, що згідно з наказом по Деражненському виробничому відділенню «Сільгосптехніка» від 01 квітня 1986 року №28, на підставі наказу Держагропрому УРСР від 14 березня 1986 року №98 «Про створення ремонтно-транспортних підприємств» та на підставі наказу Рівненського обласного агропромислового комітету від 31 березня 1986 року №118 були ліквідовані з 01 квітня 1986 року виробничі відділення сільгосптехніка та на їх базі створені ремонтно-транспортні підприємства.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, які узгоджуються з нормами п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захист від 29.07.1993 № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з пунктом 1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 (далі - Основні положення), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п. 13 Основних положень).
У пунктах 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.
Колегія суддів звертає увагу, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, проте у разі відсутності в ній відповідних записів та/або неточностей відомості про характер виконуваної роботи може бути підтверджений уточнюючими довідками підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Дійсно при дослідженні трудової книжки колхозника НОМЕР_4 відсутні записи про трудову діяльність позивача у період з 14.04.1989 по 28.04.1990 роки, натомість до Головного управління було надано довідку №49/262-09-19 від 04.04.2024 Філією «Ківерцівське лісове господарство» на підтвердження трудової діяльності у спірний період в якому вказано № та дату наказу про прийняття на роботу, проте відсутні відомості та реквізити наказу про звільнення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії, тому надана позивачем довідка цілком підтверджує трудову діяльність у період з 14.04.1989 по 28.04.1990.
Доводи апеляційної скарги про те, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повинно було провести перевірку довідки від 04.04.2024 №49/262-09-19, яка видана ДСГП «Ліси України» за період роботи з 14.04.1989 по 28.04.1990 та долучити до електронної пенсійної справи відповідний акт перевірки колегією суддів не приймаються, оскільки процедура прийняття, оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі – Порядок 22-1).
Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Отже, після реєстрації заяви, програма автоматично визначає структурний підрозділ пенсійної служби, який здійснює її розгляд та приймає рішення про призначення/відмову в призначенні пенсії, з урахуванням принципу єдиної черги спеціалістів.
Як вбачається з матеріалів справи, за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області було визначене відповідальним структурним підрозділом за розгляд заяви позивача про перерахунок пенсії та прийняття рішення.
Згідно з статтею 101 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також: за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Таким чином, підтвердження відомостей, наданих для призначення (перерахунку) пенсії встановлюється за результатами перевірки підстав їх видачі, яка проводиться спеціалістами органів Пенсійного фонду України на підприємствах (установах, організаціях)
З огляду на викладене, саме уповноважені особи Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області вивчали отриману заяву та підтвердні документи, оцінювали наявність/відсутність підстав для призначення пенсії та за наслідками ухвалили рішення про відмову у її призначенні.
Щодо не зарахування періоду навчання з 20.03.1984 по 09.07.1984 згідно свідоцтва №0111798, з підстав того, що у свідоцтві відсутня інформація про присвоєння кваліфікації, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 47 вказаного Закону для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві.
Частиною 4 статті 48 згаданого вище Закону визначено, що особам, які пройшли навчання з нової професії або підвищили кваліфікацію безпосередньо на виробництві і успішно склали кваліфікаційний екзамен, видається свідоцтво єдиної форми про здобуту спеціальність і присвоєний розряд, клас, категорію.
Відповідно до пункту «д» частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 8 Порядку № 637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення навчального періоду або окремих його етапів.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, на підтвердження навчання позивачем надано копію свідоцтва № НОМЕР_1 , яким підтверджується те, що ОСОБА_2 дійсно з 20.03.1984 по 09.07.1984 навчався по програмі підготовки водіїв транспортних засобів категорії «С» в ДОСААФ (свідоцтво оформлене російською мовою). Крім того, позивачем надано копію довідки №206/03-17 від 24 вересня 2025 року, яка видана ОСОБА_1 в тому, що він дійсно навчався в Рівненській автошколі ДОСААФ про направленню Костопільського райвійськкомату в період з 19 березня 1984 року по 11 липня 1984 року, група №16, (форма навчання денна), після закінчення присвоєна кваліфікація водій-електромеханік. Підстава: Книга наказів за 1980-1985 роки (наказ №17 від 17.03.1984 про зарахування на навчання), (акт №46 від 06.07.1984 року про завершення навчання та отримання свідоцтва № НОМЕР_1 ).
З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що в свідоцтві № НОМЕР_1 відсутня інформація про присвоєння кваліфікації не є таким, що перешкоджає можливості встановити факт навчання позивача на відповідних курсах на підставі згаданої вище довідки, оскільки приписи Порядку № 637 не встановлюють таких вимог до відповідних довідок. Натомість, у пункті 8 Порядку № 637 йдеться про те, що дипломи, посвідчення, свідоцтва, а також довідки підтверджують лише час навчання і повинні містити відомості про періоди навчання, тому судом першої інстанції правильно було зобов`язано відповідача врахувати період навчання позивача в Рівненській автошколі ДОСААФ з 19.03.1984 по 11.071984 до страхового стажу.
Що стосується не зарахування періодів роботи з 01.01.2004 по 18.10.2006 з підстав відсутності відомостей про нараховану заробітну плату та сплачені страхові внески у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5, колегія суддів зазначає наступне.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до статті 106 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Колегія суддів наголошує, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 1 січня 2004 року по 18 жовтня 2006 року не є підставою для позбавлення позивачки права на призначення пенсії.
Тобто, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачці періоду її роботи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.12.2021 у справі №348/1249/17, від 11.10.2023 року у справі №340/1454/21, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивачки періоди роботи з 01.01.2004 по 18.10.2006 в Українсько-грецькому сільськогосподарському підприємстві "Афіни та з 10.10.2007 по 15.10.2007 у ТОВ "Сан і Маріуполь ЛТД”.
Підсумовуючи викладене у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача колегія суддів не вбачає. Будь-яких інших доводів, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить.
Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя І. І. Тарновецький