БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
30.04.2026
Справа №497/723/26
Провадження №2/497/1044/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.04.2026 року          м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого - судді Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря судового засідання - Мунтянової В.Р.,
без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс" до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, - 
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором від 01.02.2019 року в загальному розмірі 22 517 грн., судовий збір в сумі 2 662.40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.
Свої вимоги мотивує, тим, що 01.02.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» укладено договір кредитної лінії № L8374057 з ОСОБА_1 , яка передбачала ліміт кредиту: 8,100 грн, короткостроковий кредит з терміном оплати від 7 (семи) днів до 30 (тридцяти) днів.
В інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» присвоєно номер договору - № L8374057, паралельно з номером договору № AG4090013, який зазначено в документах (на сайті) кредитора. Це та інші дані щодо кредитного договору зазначено у «довідці про ідентифікацію» особи позичальника, яка передана разом з іншими документами до ТОВ «ВІН ФІНАНС» на підстав договору про відступлення прав вимоги.
01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №01072019, за умовами якого ТОВ «ФК «Дінеро» відступив на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» за плату права грошових вимог ТОВ «ФК «Дінеро» до позичальників за кредитними договорами з боржниками фізичними особами, що уклали з ТОВ «ФК «Дінеро» кредитний договір та не виконують своїх зобов`язань.
Таким чином, зобов`язаннями ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Дінеро» за кредитним договором, право вимоги у встановленому законом порядку перейшло від ТОВ «ФК «Дінеро» до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».
Згідно реєстру боржників заборгованості загальний розмір заборгованості становив 17205,01 грн., яка складалася з тіла кредиту в розмірі 8100,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 1005,00 грн., заборгованість по штрафах/по пені в валюті кредиту - 8100,01 грн. 
Станом на дату укладення договору №01072019 від 01.07.2019 відступлення права вимоги, сума заборгованості Відповідача перед новим кредитором - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 17 205,01 грн. 
В період з 01.07.2019 року по 04.03.2026 року по кредитному договору № L8374057 від року надходження коштів на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» (попередня назва ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») в рахунок погашення заборгованості за кредитом не надходило.
Також, позивачем було здійснено нарахування за ч.2 ст. 625 ЦК України за період прострочення грошового зобов`язання 1097 днів в розмірі 22 517.00 гривень, що складається: 17 205,01 гривень (сума боргу) + 3762,12 гривень (інфляційне збільшення) + 1549,87 гривень (штрафні санкції).
Зазначене стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою суду від 24.03.2026 відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду о 09:00 годині 30.04.2026 року(а.с.51) про що повідомлено сторін по справі(а.с.52).
В судове засідання 30.04.2026 року:
- представник позивача не прибув, про час та місце проведення розгляду повідомлений згідно вимог чинного законодавства (а.с.52). В позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи без участі представника та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.7);
- відповідач також не прибула, про час та місце проведення судового розгляду повідомлялася згідно вимог чинного законодавства за адресою постійного місця реєстрації:  АДРЕСА_1  (а.с.65). Поштовий рекомендований лист повернувся до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.54-56).
Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2).
У випадку, якщо зазначено, що «Адресат відмовився» чи «Адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою.
Що відповідає висновку, який викладено в постанові КЦС ВС від 01.12.2023 № 591/4832/22 (61-10261св23): «Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки».
Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлена належним чином про час та місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв, заперечень, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, до суду наданих нею не було. 
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача, зазначеній у позовній заяві (а.с.7), суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Частиною 1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до норм пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що 01.02.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» укладено договір кредитної лінії № L8374057 з ОСОБА_1 , яка передбачала ліміт кредиту: 8,100 грн, короткостроковий кредит з терміном оплати від 7 (семи) днів до 30 (тридцяти) днів.
В інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» присвоєно номер договору - № L8374057, паралельно з номером договору № AG4090013, який зазначено в документах (на сайті) кредитора. Це та інші дані щодо кредитного договору зазначено у «довідці про ідентифікацію» особи позичальника, яка передана разом з іншими документами до ТОВ «ВІН ФІНАНС» на підстав договору про відступлення прав вимоги.
Спеціальні умови для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №. AG4090013 передбачали наступні умови:
Ліміт кредитної лінії: 5,000 грн 
Сума Kредиту: 4,500 грн 
Відсоткова ставка, в день: 0.50 % 
Комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю, в день: 67.5 грн 
Потенційний ліміт кредитної лінії:: 20,000 грн 
Надана сума кредиту: 4,500 грн Загальна вартість кредиту: 5,171 грн 
Реальна річна відсоткова ставка: 178.80 % 
Дата повного погашення: 07.02.2019 Штраф, якщо є: 50 %.
12 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № AM0430506 до спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №. AG4090013, за умовами якого ОСОБА_1 додатково до раніше отриманих коштів отримав кредит у розмірі 500,00 грн, ліміт кредитної лінії збільшений до 6,250 грн строком до 07.02.2019 року, на умовах сплати процентів за відсотковою ставкою 0,52% у день та сплати комісії за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю у розмірі 7.5 грн на день.
04.02.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № AM5718233до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №. AG4090013, за умовами якого ОСОБА_1 додатково до раніше отриманих коштів отримав кредит у розмірі 1200,00 грн, 
02.03.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № AM8372027 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №. AG4090013, за умовами якого ОСОБА_1 додатково до раніше отриманих коштів отримав кредит у розмірі 1900,00 грн, 
Вказаний договір укладений у спосіб акцептування відповідачем ОСОБА_1 публічної оферти ТОВ «ФК «Дінеро» - Загальних умов договору кредитної лінії, шляхом подання відповідачем ОСОБА_1 відповідних заявок через онлайн-сервіс на відповідному електронному ресурсі та погодження таких заявок ТОВ «ФК «Дінеро», що підтверджує узгодження сторонами істотних умов договору.
Усі документи, що підтверджують укладення цього договору, а також містять його істотні умови, зокрема: Загальні умови договору кредитної лінії, заявки, Паспорт споживчого кредиту, Спеціальні умови для короткострокового кредиту за договором кредитної лінії №. AG4090013.
Зарахування кредитних коштів у розмірі 4500.00 гривень - 08.01.2019 року, 500.00 гривень -12.01.2019 року, 1200.00 гривень - 04.02.2019року, 1900.00 гривень - 02.03.2019 року на картковий рахунок НОМЕР_1 підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Дінеро» (а.с.10).
На підтвердження цього на виконання ухвали суду від 24.02.2026 АТ КБ «Приват банк» надано інформацію витребувану судом, з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ).
Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № НОМЕР_2 за період 08-01-2019 - 02-03-2019 р. номер телефону НОМЕР_4 був/є фінансовим.
Повідомляємо, що по рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) було зарахування коштів на суму 4500 UAH за період 08.01.2019-08.01.2019 р. від 08.01.2019 р.
Повідомляємо, що по рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) було зарахування коштів на суму 500 UAH за період 12.01.2019-12.01.2019 р. від 12.01.2019 р.
Повідомляємо, що по рахунку( НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) було зарахування коштів на суму 1200 UAH за період 04.02.2019-04.02.2019 р. від 04.02.2019 р.
Повідомлено, що по рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) було зарахування коштів на суму 1900 UAH за період 02.03.2019-0.03.2019 р. від 02.03.2019 р.(а.с.58-65)
Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок Відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник, не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів в наслідок чого виникла заборгованість. 
Відповідно до. п. 6.5, п. 6.5.1 загальних положень договору кредитної лінії, позичальник з цим погоджується, що кредитодавець має право на уступку прав, претензій та/або зобов`язань, що виникають з цього договору, будь-яким третім особам (надалі іменуються як «Правонаступники») у тому числі з моменту стягнення боргів. 
01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №01072019, за умовами якого ТОВ «ФК «Дінеро» відступив на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» за плату права грошових вимог ТОВ «ФК «Дінеро» до позичальників за кредитними договорами з боржниками фізичними особами, що уклали з ТОВ «ФК «Дінеро» кредитний договір та не виконують своїх зобов`язань.
Таким чином, суд встановив, що за зобов`язаннями ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Дінеро» за кредитним договором, право вимоги у встановленому законом порядку перейшло від ТОВ «ФК «Дінеро» до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».
Наказом № 55-к від 25.07.2024 директора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», з 25.07.2024 вказане товариство перейменовано на ТОВ «Він Фінанс».
Згідно реєстру боржників заборгованості загальний розмір заборгованості становив 17205,01 грн., яка складала з тіла кредиту в розмірі 8100,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 1005,00 грн., заборгованість по штрафах/ по пені в валюті кредиту - 8100,01 грн. 
Станом на дату укладення договору №01072019 від 01.07.2019 відступлення права вимоги, сума заборгованості Відповідача перед новим кредитором - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 17205,01 грн. 
В період з 01.07.2019 року по 04.03.2026 року по кредитному договору № L8374057 від року надходження коштів на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» в рахунок погашення заборгованості за кредитом не надходило.
Також, позивачем було здійснено нарахування за ч.2 ст. 625 ЦК України за період прострочення грошового зобов`язання 1097 днів 17205,01(сума боргу) + 3762,12 (інфляційне збільшення) + 1549,87 (штрафні санкції) = 22517,00 грн. 
Заборгованість відповідача за кредитним договором № L8374057 від 08.01.2019 року складає 17205,01 грн. сума збитків з урахуванням 3% річних - 1549,87 грн. сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 3762,12 грн. Разом заборгованість становить - 22517,00 грн.
Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 виснував, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. 
Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .
На підставі досліджених доказів суд встановив, що ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" (ТОВ ВІН ФІНАНС) на підставі Договору факторингу №01072019 від 01.07.2019 є новим кредитором замість ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» у зобов`язаннях з відповідачем ОСОБА_1 , відповідно до умов Кредитного договору № L8374057 від 01.02.2019 року.
Суд вважає доведеним факт укладення кредитного договору № L8374057 від 01.02.2019 року між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», оскільки кредитний договір укладений в електронній формі та містить персональні дані відповідача, які останній надав під час підписання договору.
Щодо нарахування 8100,01 грн штрафу то такі складові боргу були відображені у договорі про відступлення прав вимоги, оскільки в реєстрі боржників за договором про відступлення прав вимоги на підставі Договору факторингу №01072019 від 01.07.2019 року «Фінансова компанія «Дінеро» відступило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») борг ОСОБА_1 в сумі 17205,01 грн., яка складала з тіла кредиту в розмірі 8100,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 1005,00 грн., заборгованість по штрафах/по пені в валюті кредиту - 8100,01 грн. 
З реєстру боржників вбачається, що сума боргу ОСОБА_1 , яка відступлена 01.07.2024 року, складає заборгованість за тілом кредиту та проценти в сумі 17205,01 грн. Тобто ТОВ "ФК «Дінеро» відступило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» борг ОСОБА_1 за простроченими процентами в розмірі 17205,01 грн., яка складала з тіла кредиту в розмірі 8100,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 1005,00 грн., заборгованість по штрафах/ по пені в валюті кредиту - 8100,01 грн. 
Таким чином, суд вважає, що даний позов в часті стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню, оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, що не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за штрафами, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.
Тому, виходячи із умов кредитного договору та загальної заборгованості відступленої за договором факторингу відповідно до реєстру, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 17205,01 грн., яка складала з тіла кредиту в розмірі 8100,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 1005,00 грн., заборгованість по штрафах/ по пені в валюті кредиту - 8100,01 грн. 

Щодо нарахованих ТОВ «ФК «ВІН ФІНАНС» інфляційних втрат та 3 % річних суд зазначає наступне.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 14-446цс18.
У постанові Верховного Суду (у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.
Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 року у справі № 642/493/17-ц.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Разом з тим, відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень`ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IXта набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тобто, нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України за період із 24 лютого по жовтень 2024 року суперечить чинному законодавству.
Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні нарахування на суму боргу 17205,01 грн. грн за період із з 23.02.2019 до 23.02.2022 року в розмірі 3762,12 грн.
Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 3 % річних, нарахованих на суму боргу 17205,01 грн. грн за період із з 23.02.2019 до 23.02.2022 в розмірі 1549,87 грн.
Як наслідок, стягненню із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 22517.00 грн, яка складається: 17205,01 грн. з тіла кредиту, відсотків та штрафу/пені, 3762,12 грн інфляційне збільшення та 1549.87 грн - 3% річних.

Щодо клопотання позивача про поновлення строків позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
А відтак, питання строків позовної давності розглядається лише у випадках коли сторона відповідача заявляє про це.
В даній справі відповідач не приймала участі в судовому розгляді та не скористалася таким правом.
При цьому суд звертає увагу, що Розділ ЦК України «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023 відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та триває на час розгляду справи.
Враховуючи, що право вимоги у позивача до відповідача виникло 01.07.2019 року (Реєстр прав вимог 01.07.2019 року), за звичайних обставин строк позовної давності для пред`явлення даного позову повинен був сплинути 01.07.2023 року, але в силу приписів пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України строк позовної давності продовжено на строк дії воєнного стану, а отже позивач в силу закону не пропустив строк звернення до суду з даним позовом, у зв`язку із чим відсутні підстави для поновлення даного строку, а також відсутні підстави для відмови в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ВІН ФІНАНС» підлягають задоволенню та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 205,01 грн., 3 762,12 грн. інфляційне збільшення та 1549.87 грн - 3% річних.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
За положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. ч. 1-3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З аналізу вище наведених норм закону убачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
За положеннями ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу позивач надав суду: договір № 36 про надання правової допомоги від 25.04.2024; додаткову угоду до Договору № 36 про надання правової допомоги від 25.04.2024; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 11306/10; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» щодо стягнення кредитної заборгованості, у якому вказано, що загальна вартість робіт з підготовки позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості з додатками на суму 5000,00 грн; Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 20.03.2026, в якому вказано вартість робіт зі складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості по цивільній справі, підготовка додатків до позовної заяви (без подання до суду) становить 5000,00 грн, 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Як вбачається з Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 24.04.2025, адвокатське бюро надано клієнту правничу допомогу загальною вартістю 5000,00 гривень, з яких 1500,00 гривень спрямовано на оплату вартості робіт з направлення позовної заяви з додатками через підсистему «Електронний суд» та 3500,00 гривень на складання самої позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості.
При цьому, суд зазначає, що надсилання документів через систему «Електронний суд» є безкоштовним процесом. Вся процедура подання документів та отримання відповідей здійснюється через електронні кабінети учасників процесу.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Враховуючи зазначене, суд вважає за належне стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України відшкодуванню на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ "ВІН ФІНАНС" необхідно стягнути судовий збір в сумі 2662, 40 гривень.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.509, 525, 526, 530, 550, 589, 1054 ЦК України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95, 133, 141, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд,
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 
на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС": м. Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, код в ЄДРПОУ 38750239
заборгованість за кредитним договором L8374057 від 01.02.2019 року у розмірі 22 517.00 грн. станом на 20.03.2026 року, яка складається: 
-17205,01 гривень - заборгованість за тілом кредиту, відсотків та штрафу/пені, 
-3762,12 гривень - інфляційне збільшення;
-1549.87 гривень - 3% річних;
та
- 2662.40 гривень (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок) судового збору;
- 3500.00 гривень (три тисячі п`ятсот гривень) витрати на правову допомогу.
Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Інформація про сторін:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС": м.Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, 04112 ЄДРПОУ 38750239, ел. пошта: ecourt@dgfinance.com.ua, тел. 380671510087

Представник позивача Романенко Михайло Едуардович: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 , тел. НОМЕР_5 

Відповідач ОСОБА_1 :  АДРЕСА_3 , літера А;  АДРЕСА_2 , ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3  

Суддя             С.В. Кодінцева