10.06.26
22-ц/812/1144/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року м. Миколаїв 

справа №478/1357/25
провадження №22-ц/812/1144/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Лівшенком О. С.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Томашевського О. О. у приміщенні суду у селищі Казанка Миколаївської області, за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі – АТ «Ідея Банк») про визнання кредитного договору виконаним і припиненим, визнання незаконним нарахування процентів, зобов`язання видати довідку, 

 
В С Т А Н О В И В:

 
Короткий зміст позовних вимог

 
В листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовував наступним.
Позивач зазначав, що 09 грудня 2024 року між ним та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір на суму 75 000,00 грн. 
01 вересня 2025 року він здійснив повне погашення кредиту та сплатив відсотки за користування кредитом у сумі 90 000,00 грн за реквізитами, вказаними у кредитному договорі. Цей платіж був прийнятий АТ «Ідея Банк». Водночас відповідач відмовився зарахувати отримані кошти, посилаючись на арешт рахунку, та продовжує незаконно вимагати повторного погашення кредиту і нараховує проценти.
Такі незаконні дії відповідача призвели до погіршення його стану здоров`я.
Посилаючись на наведене, позивач просив визнати кредитний договір виконаним і припиненим з 01 вересня 2025 року; зобов`язати АТ «Ідея Банк» зарахувати платіж 90 000,00 грн як повне погашення кредиту; визнати незаконними та скасувати всі нараховані після погашення кредиту відсотки, пеню та комісії; зобов`язати відповідача видати довідку про відсутність заборгованості; стягнути з АТ «Ідея Банк» моральну шкоду у розмірі 7000,00 грн.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що 09 грудня 2024 року між АТ «Ідея Банк» та позивачем було укладено угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки №С-408-021027-24-980, за якою останньому було відкрито поточний рахунок для власних потреб № IBAN: НОМЕР_1 . 
15 серпня 2025 року постановою головного державного виконавця Другого відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було накладено арешт на рахунки позивача, у зв`язку із чим банк не може зарахувати сплачені позивачем грошові кошти на арештований рахунок в погашення кредитного договору, тому нараховує відсотки.
Доводи позивача про стягнення моральної шкоди, на думку відповідача, є безпідставними та не підтверджені жодними доказами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2026 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що із досліджених доказів не вбачається підстав для припинення кредитного зобов`язання, оскільки належного виконання зобов`язання не відбулося – кошти фактично не могли бути використані кредитором через обмеження, встановлені законом. Суд зазначив, що відсутні підстави для визнання незаконним нарахування процентів та зобов`язання банку видати довідку про відсутність заборгованості, оскільки дії банку були зумовлені виконанням обов`язкового для нього документа про арешт коштів і не є протиправними та заявлені позовні вимоги в цій частині є похідними від основної вимоги щодо визнання кредитного договору виконаним і припиненим з 01 вересня 2025 року, яка задоволенню не підлягає. Оскільки судом не було встановлено порушень прав позивача АТ «Ідея Банк», то на думку суду, у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки тому, що він здійснив усі необхідні дії для погашення кредиту. Проте Банк не зарахував його платіж на погашення кредитного договору і незаконно утримує його кошти, продовжуючи нарахування відсотків за договором. 
Позивач наголошував, що між ним та Банком виник спір про захист прав споживача фінансових послуг, який повністю здійснив погашення кредитного договору.
Однак суд першої інстанції, в супереч захисту прав споживача, дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні його позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом 

09 грудня 2024 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №С-408-021027-24-980. 
За умовами цієї угоди клієнт надає Банку заяву про відкриття банківського поточного рахунку для власних потреб у гривні на своє ім`я в рамках продукту Card Blanche Blue Walk in ID із оформленням до рахунку електронного платіжного засобу у вигляді банківської платіжної картки із підключенням до сервісу «SMS-Банкінг», а Банк відкриває клієнту в рамках банківського продукту Card Blanche Blue Walk in ID банківський поточний рахунок IBAN НОМЕР_1 у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися з використанням банківської платіжної картки, оформляє до рахунку та надає у користування платіжну картку.
За змістом п. 3 угоди Банк надає клієнту кредитні кошти на споживчі цілі у вигляді відновлювальної кредитної лінії до рахунку та здійснює платежі клієнта з рахунку на умовах повернення, строковості та платності, а саме: 
- максимальний розмір кредитної лінії становить 200 000,00 грн зі строком дії 12 місяців з автоматичною пролонгацією необмеженою кількістю раз на строк 12 місяців кожен раз за умови виконання клієнтом зобов`язань за цією угодою та/або відсутністю заперечень з боку сторін щодо пролонгації; 
- розмір кредитної лінії у дату укладення угоди становить 75 000,00 грн та може бути змінений в межах максимального розміру за ініціативою кожної з сторін;
- процентна ставка за користування кредитом становить 24% річних (та додатково 48% річних комісії за обслуговування кредитної заборгованості станом на кінець розрахункового періоду) річних. Процентна ставка на прострочену суму кредиту при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту після завершення строку кредитування в розмірі 72% річних. Процентна ставка за використання коштів понад ліміт у розмірі 48% річних. 
За умовами пп.3.5 п.3 угоди сторони передбачили, що повернення кредиту здійснюється шляхом готівкового або безготівкового поповнення рахунку не пізніше останнього робочого дня платіжного періоду у розмірі не меншому обов`язкового мінімального платежу. Датою повернення кредиту є дата зарахування коштів на рахунок. 
Згідно з довідкою-розрахунком Банку за вказаною угодою станом на 12 грудня 2025 року заборгованість позивача становить 105 751,85 грн, яка складається із основного боргу в розмірі 70 489,92 грн, простроченого боргу в розмірі 4478,75 грн, строкових процентів в розмірі 4446,17 грн та прострочених процентів в розмірі 26 337,01 грн.
15 серпня 2025 року постановами головного державного виконавця Другого відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у ВП №78865384 та ВП №78868652 було накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у загальній сумі 738 930,76 грн.
З виписки по рахунку клієнта – фізичної особи №100000-2025/1215 за період з 09 грудня 2024 року по 12 грудня 2025 року, розрахунку заборгованості за кредитним договором № С-408-021027-24-980, пояснень свідка ОСОБА_2 , яка є бухгалтером ФГ «Масляного», та платіжної інструкції №1216 від 01.09.2025 вбачається, що 01 вересня 2025 року ФГ «Масляного» перерахувало на підставі договору поворотної фінансової допомоги №1 від 01.01.2025 на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 у АТ «Ідея Банк»90 000,00 грн. 
Згідно із заявою – листом від 09 вересня 2025 року позивач звернувся на адресу відповідача із проханням закрити кредит і не нараховувати проценти у зв`язку із повною сплатою останнього.
Із відповіді АТ «Ідея Банк», яка міститься у листі від 22 вересня 2025 року №Зв-2025/3132 вбачається, що у зв`язку із накладенням арешту на рахунок НОМЕР_1 кошти в розмірі 90 000,00 грн не можуть бути списані у рахунок погашення кредиту. Також у листі звернено увагу, що про арешт рахунків було повідомлено позивача смс-повідомленнями Банку 15 серпня 2025 року о 18 год 32 хв. Так само в листі вказано, що заборгованість за угодою станом на 17 вересня 2025 року, не є погашеною та угода продовжує діяти. Банк вказав інший рахунок куди позивач може перерахувати кошти для погашення заборгованості за кредитом.
28 вересня 2025 року позивач надіслав на адресу АТ «Ідея Банк» претензію, у якій вимагав визнати кредитний договір виконаним і припиненим, видати довідку про відсутність заборгованостіта виплатити йому компенсацію моральної шкоди.
Із відповіді відповідача, яка міститься у листі від 02 жовтня 2025 року №Зв-2025/3250 вбачається, що Банком повторно повідомлено позивача про інший рахунок для можливості погашення кредиту.
З довідки та пояснень АТ «Ідея Банк» від 13.03.2026 вбачається, що станом на 12 березня 2026 року на рахунку ОСОБА_1 перебуває 90 000,00 грн. 

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині першій статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У п.7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Згідно з ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).
Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
У відповідності до п.73-77 Розділу V Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 року №163, надавач платіжних послуг платника виконує арешт коштів, що знаходяться на рахунку платника, згідно з постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця (далі-виконавець), судовим рішенням (рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження (далі-документ про арешт коштів).
Надавач платіжних послуг платника повинен забезпечити прийняття до виконання документа про арешт коштів, який надійшов до нього в електронній або паперовій формі.
Надавач платіжних послуг платника накладає арешт на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими платником відповідно до нормативно-правового акта Національного банку з питань відкриття і закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг.
Арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках платника, без зазначення конкретної суми або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку платника, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках платника, відкритих у надавача платіжних послуг платника, або на кошти на одному/кількох рахунку/рахунках.
При цьому, надавач платіжних послуг платника, у якому відкрито рахунок/рахунки (далі - рахунок) платника, уживає заходів щодо забезпечення виконання документа про арешт коштів, який надійшов у цей операційний день.
Надавач платіжних послуг платника залежно від того, є кошти чи немає коштів на рахунку платника, на кошти якого накладено арешт, робить такі дії:
1) якщо на рахунку є кошти в сумі, що визначена документом про арешт коштів, то надавач платіжних послуг платника арештовує їх на цьому рахунку та продовжує виконання операцій за рахунком платника;
2) якщо на рахунку платника недостатньо визначеної документом про арешт коштів суми коштів, то надавач платіжних послуг платника арештовує на цьому рахунку наявну суму коштів;
3) якщо на рахунку платника немає коштів, то надавач платіжних послуг платника арештовує кошти, які будуть зараховані на рахунок.
Банк письмово повідомляє орган/виконавця, який надіслав документ про арешт коштів, про достатність/недостатність/відсутність коштів для виконання документа про арешт коштів з урахуванням нормативно-правового акта Національного банку з питань зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці.
Надавач платіжних послуг платника під час дії документа про арешт коштів зупиняє видаткові операції за рахунком платника та арештовує всі надходження на його рахунок до забезпечення суми коштів, що зазначена в документі про арешт коштів, або до отримання передбачених законодавством України документів про зняття арешту з коштів. Банк платника обліковує документ про арешт коштів, на підставі якого зупинено видаткові операції за рахунком платника, на відповідному позабалансовому рахунку.
Згідно з п. 80 цієї ж Інструкції кошти, арештовані на рахунку платника, забороняється використовувати до надходження платіжної інструкції стягувача за тим документом про арешт коштів, для забезпечення виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством України документів про зняття арешту з коштів.
Надавач платіжних послуг платника до арешту суми в розмірі, який визначений документом про арешт коштів, продовжує арештовувати кошти, що надходять на рахунок платника, та виконує платіжні інструкції стягувача з урахуванням тієї суми, яку раніше частково списано на підставі платіжних інструкцій стягувача за тим документом про арешт коштів, для забезпечення якого було накладено арешт на кошти на рахунку платника.
Пунктом 81 Інструкції визначено, що надавач платіжних послуг платника після списання за платіжною інструкцією стягувача суми в розмірі, яка визначена документом про арешт коштів, і якщо немає на виконанні за цим рахунком інших документів про арешт коштів, відновлює видаткові операції за рахунком платника та приймає до виконання платіжні інструкції платника.
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вони є безпідставними. 
Суд вважав, що відсутні підстави для припинення кредитного зобов`язання, оскільки належного виконання зобов`язання не відбулося, бо кошти фактично не могли бути використані кредитором через обмеження, встановлені законом. Суд зазначив, що відсутні підстави для визнання незаконним нарахування процентів та зобов`язання банку видати довідку про відсутність заборгованості, оскільки дії банку були зумовлені виконанням обов`язкового для нього документа про арешт коштів і не є протиправними та заявлені позовні вимоги в цій частині є похідними від основної вимоги щодо визнання кредитного договору виконаним і припиненим з 01 вересня 2025 року, яка задоволенню не підлягає. Оскільки судом не було встановлено порушень прав позивача АТ «Ідея Банк», то на думку суду, у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди. 
Колегія суддів не у повній мірі погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №320/8618/15-ц та в постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №712/9613/15-ц, від 18 січня 2023 року у справі №642/548/21 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. 
Суд першої інстанції, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин вказані правові висновки Верховного Суду, залишив поза увагою те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання зарахувати платіж у сумі 90 000,00 грн та визнання незаконним та скасування усіх нарахованих відсотків, пені та комісії не підлягають задоволенню, оскільки позивач обрав неналежний та неефективний спосіб захисту, застосування якого не призводить до поновлення його порушених прав.
За такого висновок суду про безпідставність вказаних вимог через їх недоведеність є помилковим.
Що стосується висновку суду щодо вирішення інших позовних вимог, то колегія суддів з ним погоджується.
Суд правильно вказав, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання кредитного договору виконаним і припиненим з 01 вересня 2025 року не підлягала задоволенню, оскільки позивач не довів, що з урахуванням наявності постанов державного виконавця про накладення арешту на його кошти та строку кредитування за договором від 09.12.2024, який становив 12 місяців, наявні підстави для задоволення вказаної вимоги. 
У зв`язку з цим правильним є і висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про зобов`язання банку видати довідку про відсутність заборгованості, оскільки вона є похідною вимогою від вказаної вище, та про стягнення моральної шкоди, оскільки за вказаних обставин підстави для її стягнення відсутні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання АТ «Ідея Банк» зарахувати платіж та визнати незаконним та скасувати усі нараховані відсотки, пеню та комісії з викладенням мотивувальної частини оскаржуваного рішення щодо цих позовних вимог в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду зміні або скасуванню не підлягає, бо є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2026 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Акціонерного товариства «Ідея Банк» зарахувати платіж та визнати незаконним та скасувати усі нараховані відсотки, пеню та комісії змінити, виклавши мотивувальну частину оскаржуваного рішення щодо цих позовних вимог в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий   О. В. Локтіонова

Судді  Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова 

Повне судове рішення складено 12 червня 2026 року.