Справа № 420/41844/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю “ 5АП” до Одеського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “ 5АП” звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: 
1. Визнати протиправними та скасувати рішення Одеського обласного центру зайнятості від 01.12.2025 про відкликання (скасування): дозволу на застосування праці іноземця №3188 від 17.01.2025, виданого ТОВ “ 5АП” щодо громадянина Бангладеш ОСОБА_1 ; дозволу на застосування праці іноземця №3196 від 31.01.2025, виданого ТОВ “ 5АП” щодо громадянина Бангладеш ОСОБА_2 . 
2. Зобов`язати Одеський обласний центр зайнятості поновити дію дозволів на застосування праці іноземців: №3188 від 17.01.2025; №3196 від 31.01.2025, виданих ТОВ “ 5АП” на застосування праці громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та внести відповідні відомості до інформаційних систем Державного центру зайнятості.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/41844/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “ 5АП” до Одеського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ТОВ « 5АП» здійснює господарську діяльність у сфері залучення іноземних працівників для виконання робіт на території України, зокрема, як роботодавець/сторона трудових відносин з іноземцями, що працевлаштовуються на посадах підсобних робітників. 
При цьому, 17.01.2025 та 31.01.2025 Одеським обласним центром зайнятості були видані ТОВ « 5АП» дозволи на застосування праці іноземців: дозвіл №3188 від 17.01.2025 – щодо громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ; дозвіл № НОМЕР_1 від 31.01.2025 – щодо громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 .
Дозволи видані на застосування праці іноземців на посадах підсобних робітників строком на один рік. 
Вказані іноземні працівники до України не в`їхали, до роботи на підприємстві позивача не приступали, трудові обов`язки не виконували, заробітна плата їм не нараховувалась і не виплачувалась. Фактичні трудові відносини не розпочалися. 
Про ці обставини ТОВ « 5АП» неодноразово письмово інформувало Одеський ОЦЗ, повідомляючи, що іноземні працівники на територію України не прибули, трудові договори фактично не реалізовані, у зв`язку з чим у позивача не виник обов`язок зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ЄСВ), оскільки відсутній об`єкт нарахування внеску – нарахована заробітна плата (дохід). 
01.12.2025 за результатами так званого «моніторингу сплати ЄСВ» Одеський ОЦЗ прийняв рішення про відкликання (скасування) вказаних дозволів №3188 та №3196, про що ТОВ «5АП» було повідомлено листом «Про відкликання (скасування) дозволів». 
У листі Відповідач послався на нібито «несплату ЄСВ протягом двох місяців з дати укладення трудових договорів» та в обґрунтування зазначених рішень послався на п.п. 3, 10 ч. 2 ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення» (або іншу відповідну норму, що регламентує підстави для скасування дозволів на застосування праці іноземців).
Вважаючи протиправними вказані рішення відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Представником відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що саме укладання трудового договору (контракту) а не в`їзд іноземця в Україну, є юридичним фактом, з яким Закон пов`язує виникнення обов`язку роботодавця щодо сплати ЄСВ. Крім того, Одеським ОЦЗ отримано від Головного управління Державної податкової служби в Одеській області інформацію про відсутність громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 серед прийнятих працівників у роботодавця ТОВ « 5АП». Згідно інформації викладеної в листі від 28.11.2025 ТОВ « 5АП», підтверджує відсутність в Україні іноземних громадян, дозволи на застосування праці яких було відкликано (скасовано) Одеським ОЦЗ. Оскаржуване рішення про скасування дозволів виданих від 17.01.2025 та 31.01.2025 терміном на 1 рік, протягом всього терміну їх дії не реалізовані з тією метою, на яку їх отримано. Таким чином, процедура отримання дозволу мала виключно формальний характер та не була використана для реального застосування праці іноземців. А отже, рішення про відкликання (скасування) дозволів за таких обставин є складовою механізму контролю за дотриманням роботодавцями вимог Закону.
Таким чином, вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Ухвалою від 19.12.2025 року у задоволенні заяви представника позивача (від 18.12.2025 року за вхід.№ 133571/25) про забезпечення позову у справі №420/41844/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю « 5АП» до Одеського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Ухвалою від 09.01.2026 року у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів у справі №420/ 41844 /25 – відмовлено.
Ухвалою від 02.02.2026 року у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів у справі № 420/41844/25 - відмовлено.
Ухвалою від 06.01.2026 року у задоволенні клопотання представника позивача про постановлення окремої ухвали в справі № 420/41844/25 - відмовлено.
Ухвалою від 11.02.2026 року у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю « 5АП» (від 09.02.2026 року за вхід.№14169/26) про забезпечення позову у справі №420/41844/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « 5АП» до Одеського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовлено.
Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.
ТОВ « 5АП» є субєктом господарювання, включеним до Переліку субєктів господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні та здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в інших роботодавців. 
На підставі пропозицій Робочої групи, оформленої протоколом №15 від 22.01.2025 прийнято рішення №46 від 17.01.2025 «Про видачу дозволів на застосування праці іноземців». 
Відтак, 17.01.2025 та 31.01.2025 роботодавцем ТОВ « 5АП» (код ЄДРПОУ 40730384) отримані в Одеському обласному центрі зайнятості дозволи на застосування праці громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 для роботи на посадах підсобних робітників строком на один рік кожний.
03.03.2025 до Одеського ОЦЗ подано копії укладених трудових договорів від 18.02.2025 та 19.02.2025 (надіслано поштою), між ТОВ « 5АП» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідно до умов яких, іноземців прийнято на посади підсобних робітників та встановлено посадові оклади у розмірі 8200 грн на місяць кожному.
За результатами здійсненого Одеським ОЦЗ моніторингу сплати роботодавцями ЄСВ за осіб, на застосування праці яких отримано дозволи, встановлено, що в Реєстрі відсутня інформація про сплату роботодавцем ТОВ « 5АП» ЄСВ за громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Як вбачається з листа Державного центру зайнятості від 06.12.2022 №33/21/5285-22 підставою для скасування дозволу є, як сумарне так і безперервне обчислення періоду несплати ЄСВ (два місяці) протягом дії дозволу від дати укладання трудового договору (контракту).
Разом тим, на виконання вищезазначеного листа 18.06.2025 Одеським ОЦЗ направлено рекомендований лист з повідомленням про вручення роботодавцю ТОВ «5АП» про надавання пояснень стосовно виявлених фактів несплати ЄСВ до 30.06.2025.
23.06.2025 до Одеського ОЦЗ надійшов лист ТОВ « 5АП», яким повідомлено, що «відповідно до умов укладених трудових договорів із зазначеними особами, датою початку трудових відносин вважається дата фактичного прибуття працівника до офісу підприємства та початок виконання ним трудових функцій, що узгоджується з вимогами ст.24 КЗпП України, згідно з якою трудові відносини виникають з моменту фактичного допуску працівника до роботи».
За результатами здійснення Одеським ОЦЗ повторного моніторингу сплати роботодавцями ЄСВ, встановлено, що Реєстрі й надалі відсутня інформація про сплату роботодавцем ТОВ « 5АП» ЄСВ за громадян, на застосування праці яких отримано дозволи. 05.11.2025 Одеським ОЦЗ повторно направлено рекомендований лист з повідомленням про вручення роботодавцю ТОВ « 5АП» стосовно надання до 14.11.2025 пояснень щодо виявлених фактів несплати ЄСВ.
18.11.2025 Одеським ОЦЗ отримано лист ТОВ « 5АП», в якому зазначено, що «з наданого списку 92 іноземних громадян, на ім`я яких отримано дозволи, в серпні - вересні поточного року приїхали фактично та приступили до виконання трудових обов`язків тільки п`ятеро».
Крім того, Одеським ОЦЗ отримано від Головного управління Державної податкової служби в Одеській області інформацію про відсутність громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 серед прийнятих працівників у роботодавця ТОВ « 5АП». Згідно інформації викладеної в листі від 28.11.2025 ТОВ « 5АП», підтверджує відсутність в Україні іноземних громадян, дозволи на застосування праці яких було відкликано (скасовано) Одеським ОЦЗ.
Одеським ОЦЗ 01.12.2025 прийняв рішення про відкликання (скасування) дозволів №3188 та №3196.
Вважаючи протиправними рішення Одеського обласного центру зайнятості від 01.12.2025 про відкликання (скасування): дозволу на застосування праці іноземця №3188 від 17.01.2025, виданого ТОВ “ 5АП” щодо громадянина ОСОБА_3 ; дозволу на застосування праці іноземця №3196 від 31.01.2025, виданого ТОВ “ 5АП” щодо громадянина Бангладеш ОСОБА_2 , позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу вимог пункту 17 частини 2 статті 22 Закону №5067-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань: видають роботодавцям дозволи на застосування праці іноземців та осіб без громадянства з веденням обліку таких дозволів.
Відповідно до п. 5 ч.І.ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства - документ, який надає право роботодавцю тимчасово використовувати працю іноземця або особи без громадянства у порядку, встановленому законодавством України, або добровільно отриманий резидентом Дія Сіті для укладення гіг-контракту з іноземцем або особою без громадянства.
Тобто дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства є актом індивідуальної дії у розумінні п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, який надає право роботодавцю використовувати працю іноземця чи особи без громадянства.
За приписами частини 1 статті 42 Закону №5067-VI роботодавці мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.
Стаття 42-10 Закону України №5067 встановлює умови для скасування на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні.
Згідно ст. 42-10 Закону встановлені підстави для відкликання дозволу, а саме:
1. Роботодавець зобов`язаний звернутися до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, про відкликання дозволу за таких обставин:
1) трудовий договір (контракт) або гіг-контракт з іноземцем чи особою без громадянства припинено;
2) припинено виконання договору (контракту), укладеного між українським та іноземним суб`єктами господарювання, у зв`язку з яким був направлений іноземець або особа без громадянства;
центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, прийняв рішення про визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або особою без громадянства.
2. Територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, відкликає виданий дозвіл у разі:
неподання роботодавцем у встановлений цим Законом строк до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, копії трудового договору (контракту), укладеного з іноземцем або особою без громадянства, якщо подання такої копії є обов`язковим відповідно до цього Закону;
подання роботодавцем письмової заяви про відкликання дозволу за обставин,передбаченихпунктами 1-3 частини першої цієї статті, або виявлення територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, таких обставин;
наявності рішення про примусове повернення або примусове видворення іноземця або особи без громадянства, прийнятого відповідно до статей 26 та30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства";
встановлення факту застосування праці іноземця або особи без громадянства на інших умовах, ніж ті, що визначені дозволом, або іншим роботодавцем (крім роботи за сумісництвом відповідно доабзацу другого частини другої статті 42 цього Закону та суміщення посад відповідно дочастини третьої статті 42 цього Закону);
невикористання іноземцем або особою без громадянства права на оскарження рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або особою без громадянства, або у разі остаточного вирішення питання про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову у визнанні особою без громадянства;
набрання законної сили обвинувальним вироком суду, за яким іноземця чи особу без громадянства засуджено за вчинення кримінального правопорушення;
надходження подання про відкликання дозволу від Національної поліції України, Служби безпеки України, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, за підписом керівника органу, у разі якщо дії
іноземця або особи без громадянства порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;
несплати роботодавцем, за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за особу, на застосування праці якої отримано дозвіл, протягом двох місяців з дати укладення трудового договору (контракту) з іноземцем чи особою без громадянства, крім випадків, передбачених законодавством.
Ч.4 ст.42-7 Закону №5067, визначено, що роботодавець зобов`язаний укласти з іноземцем чи особою без громадянства трудовий договір (контракт) не пізніш як за 90 календарних днів з дати видачі дозволу та у десятиденний строк після укладення трудового договору (контракту) надати його копію, засвідчену роботодавцем, до обласного центру зайнятості.
На виконання вищевказаних положень, позивачем до Одеського ОЦЗ подано копії укладених трудових договорів між ТОВ « 5АП» та громадянина Бангладеш ОСОБА_1 , громадянина Бангладеш ОСОБА_2 , відповідно до умов яких, іноземців прийнято на посади підсобних робітників та встановлено посадові оклади у розмірі 8200 грн на місяць кожному.
Судом встановлено, що позивач повідомив відповідача що відповідно до умов укладених трудових договорів із зазначеними особами, датою початку трудових відносин вважається дата фактичного прибуття працівника до офісу підприємства та початок виконання ним трудових функцій, тобто що трудові відносини виникають з моменту фактичного допуску працівника до роботи.
Відповідно до поданих позивачем копій укладених трудових договорів (контрактів), у п.6.2 визначено, що Договір набирає чинності та трудові відносини між Сторонами вважаються такими, що виникли, після того, як Робітник прибув до офісу Роботодавця та фактично приступив до виконання своїх трудових обов`язків.
Виходячи із вищенаведеної умови Договору позивач не виконав умови ст.42-7 Закону №5067 та надав до відповідача Договір який не набрав чинності.
Згідно п. 2) ч.2 ст.42-10 підставою для відкликання дозволу є неподання роботодавцем у встановлений цим Законом строк до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, копії трудового договору (контракту), укладеного з іноземцем або особою без громадянства, якщо подання такої копії є обов`язковим відповідно до цього Закону.
Згідно ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч. 4 ст.38 Закону №5067 суб`єкт господарювання, що надає послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, зобов`язаний:
1) надати громадянину до виїзду для працевлаштування за кордоном:
інформацію у письмовій формі про права та гарантії, які йому надаються за трудовим договором (контрактом), передбачені законодавством України та законодавством держави місцезнаходження роботодавця;
контактні дані консульських установ України у державі перебування;
проект трудового договору (контракту), завірений іноземним роботодавцем.
Одержання інформації та проекту трудового договору (контракту) підтверджується письмовим (електронним цифровим) підписом громадянина. Зазначені документи зберігаються у суб`єкта господарювання, що надає послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, протягом п`яти років;
Виходячи із аналізу вищенаведених положень законодавства, суд доходить висновку, що роботодавець (позивач) повинен надати до відповідача протягом 90 днів з дня надання дозволу трудовий договір укладений з працівником -іноземцем, за яким позивач має приступити до виконання обов`язків, що призводить до нарахування йому заробітної плати з відповідною сплатою внесків та зборів до бюджету, та не дотримання цих вимог є підставою для відкликання дозволу, та договір який не набрав чинності для сторін не є таким договором.
Враховуючи наведене суд вважає, що у відповідача були підстави для відкликання дозволу у ТОВ на працевлаштування 2-х іноземців.
Ч.3 ст.42-10 Закону №5067 визначено, що територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, приймає рішення про відкликання дозволу у триденний строк з дня отримання інформації або виявлення обставин, передбачених частинами першою та другою цієї статті.
Отже, як вбачається із наведеного, Законом чітко визначено момент перебігу відповідного строку - у триденний термін з дня отримання інформації або виявлення обставин, а не з моменту їх фактичного виникнення. Такий підхід є обгрунтованим, оскільки відповідач не є стороною трудових правовідносин і може дізнатися про такі обставини виключно через належне інформування або за результатами проведення відповідних перевірочних дій.
З урахуванням абз.2 п.10 ч. 1 ст.42-10 Закону, зазначено, що моніторинг сплати роботодавцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, шляхом обміну даними з Пенсійним фондом України.
З огляду на підстави відкликання дозволів, виявлення відповідних обставин не лише отримання інформації, але і її перевірка, уточнення та підтвердження, об`єктивно потребує службової комунікації, направлення запитів та отримання офіційних відповідей у межах міжвідомчого обміну, що відповідачем і було зроблено відповідачем. Саме після отримання та опрацювання відповідної інформації у відповідача виникає правова можливість встановити наявність підстав для скасування дозволу та прийняти відповідне рішення у передбачений Законом строк. Тобто, момент виникнення обставин і їх виявлення не є тотожним та не відповідає змісту правового регулювання, а тому відповідачем даний строк не порушений, та Законом не визначено, що наслідком порушення такого строку є заборона на прийняття відповідного рішення, а тому суд відхиляє даний аргумент позивача.
Таким чином, доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії”). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії”). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність своїх дій, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням положень статті 139 КАС України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст.9, 14, 73-77, 139, 242-246, 259-262, 271, 287 КАС України, суд,
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю “ 5АП” до Одеського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії ,- відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Ю. В. Харченко

.