Справа № 639/4510/26
Провадження № 1-кп/639/354/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2026 року м. Харків

Новобаварський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , 
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №62025170020013073 від 02.09.2025, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайський, Харківської області, громадянина України, який має вищу освіту, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, на час вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді гранатометника 3 відділення 1 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 402 КК України,
ВСТАНОВИВ:

07.03.2025 військовозобов`язаного відповідно до мобілізаційного плану ОСОБА_5 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ № 70 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого водія 1 зенітного ракетного відділення 1 зенітного ракетного взводу 1 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 НГУ.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 02.01.2026 №1 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду гранатометника 3-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 2-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу. 
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.
Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.
Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, За своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.
Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.
Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.
Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі – Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Однак, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби на посаді гранатометника 3-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 2-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, 19.03.2026 вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника. 
Так, 19.03.2026 о 10 год. 30 хв. т.в.о. командира НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ майором ОСОБА_7 вишикувано зведене відділення військової частини НОМЕР_1 НГУ, в тому числі солдата ОСОБА_5 , в пункті тимчасової дислокації підрозділу за адресою: АДРЕСА_2 та усно доведено й роз`яснено бойове розпорядження т.в.о. командира НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ від 18.03.2026 №03/04 «З метою виконання бойових (спеціальних) завдань у складі 9 АК УВ (сил) «Схід», з 11.00 19.03.2026 здійснити переміщення особового складу в зону виконання бойових завдань та до 20.00 19.03.2026 зосередитись в районі н.п. СЕРГІЇВКА (Донецька область), в термін до 06.00 20.03.2026 здійснити заміну особового складу на ВП "ГЛОК" півд. окол. н.п., СЕРГІЇВКА, Донецької області ВП "КЛІЩ" півн. окол. н.п., УДАЧНЕ Донецької області, та ВП "СТАФ" півд. окол. н.п., СЕРГІЇВКА Донецької області, із завданням не допустити просування підрозділів противника в глибину району оборони батальйону». 
Будучи невдоволеним вказаним наказом, солдат ОСОБА_5 діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ та вибувати в район н.п. Сергіївка Донецької області для подальшого виконання спеціального бойового завдання за призначенням, чим підірвав боєготовність та боєздатність військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Окрім цього, 07.03.2025 військовозобов`язаного відповідно до мобілізаційного плану ОСОБА_5 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ № 70 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого водія 1 зенітного ракетного відділення 1 зенітного ракетного взводу 1 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 НГУ.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 26.06.2025 №188 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду розвідника – гранатометника 2 розвідувального відділення 3 розвідувального взводу спеціального призначення розвідувальної роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Відповідно до ст. 1, 2 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, Збройні сили України - військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності є обов`язком громадян України. 
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові.
Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). 
Однак, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби, перебуваючи на посаді розвідника – гранатометника 2 розвідувального відділення 3 розвідувального взводу спеціального призначення розвідувальної роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, 17.07.2025 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилився від проходження військової служби та провів час на власний розсуд.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_5 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, та за відсутності законних підстав, в умовах воєнного стану, без поважних причин та відповідного дозволу командирів, 17.07.2025 у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.50 години самовільно залишив тимчасове місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 НГУ в АДРЕСА_3 та у період з 17.07.2025 по 02.08.2025 перебував за межами частини, знаходячись постійно за місцем свого мешкання, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, солдат ОСОБА_5 в період з 17.07.2025 по 02.08.2025 в умовах воєнного стану, незаконно постійно перебував поза межами військової частини НОМЕР_1 НГУ не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.
За час відсутності на території військової частини НОМЕР_1 НГУ солдат ОСОБА_5 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами території військової частини України в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд, до 02.08.2025 - до моменту добровільного самостійного прибуття до військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначала про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України, зібраними матеріалами справи та необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкціями відповідних частин статей КК України, та призначення остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України із застосуванням принципу часткового складання покарань.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України визнав у повному обсязі, повністю підтверджує фактичні обставини його вчинення, надав пояснення щодо місця, часу, способу його скоєння так, як вони встановлені судом. Кваліфікацію кримінальних правопорушень не оспорює. У вчиненому щиро розкаюється. Просив суворо не карати.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Захисник ОСОБА_6 підтримала позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , просила врахувати повне визнання вини обвинуваченим та його щире каяття, суворо не карати ОСОБА_5 .

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності його позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів досудового розслідування, а саме даних, що характеризують особу обвинуваченого.
Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною. 
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує: 
- за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану,
- за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану. 

Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він має вищу освіту, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , солдат, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, раніше не судимий.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України, є повне визнання вини та щире каяття .
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено. 

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного кримінального правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, конкретні обставини справи, ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та їх наслідки, особу ОСОБА_5 , який є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , солдат, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання – повне визнання вини та щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд приходить до переконання щодо необхідності призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних розмірах, передбачених санкціями ч. 4 ст. 402 та ч. 5 ст. 407 КК України, а також відсутність підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України. 
Остаточне покарання ОСОБА_5 слід визначити у відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України із застосуванням принципу часткового складання покарань.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 22 квітня 2026 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 20.04.2026, та визначено суму застави. 
Ухвалою судді Новобаварського районного суду міста Харкова від 02 червня 2026 року відносно ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 31 липня 2026 року. 
Оскільки обвинуваченому ОСОБА_5 судом призначено покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, тому до набрання вироком законної сили стосовно нього необхідно залишити без змін раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».
З огляду на викладене, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_5 слід зарахувати у строк покарання строк його попереднє ув`язнення з 22.04.2026 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. 
Процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402 та ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;
- за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.
Запобіжний захід, обраний стосовно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний - тримання під вартою.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання обвинуваченого ОСОБА_5 його тримання під вартою з 22.04.2026 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирок може бути оскаржений з урахуванням положень ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Новобаварський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1