Справа № 521/16605/25
Номер провадження № 2/521/994/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Поліщук І.О., 
за участю секретаря судового засідання Коржеван В.А., 
представника позивача: Подакової Т.В.
представника відповідача: Сільницького І.В.
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу 
за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ :
22 вересня 2025 року до Хаджибейського районного суду м. Одеси надійшов позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіна Дениса Володимировича, за яким просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіна Дениса Володимировича від 12.03.2020 року № 51641372 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на станцію технічного обслуговування загальною площею 150,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ: 2055268851101), та зобов`язати ОСОБА_1 звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення станції технічного обслуговування загальною площею 150,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовано тим, що 19.01.2009 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на станцію технічного обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.12.2008 року та розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації від 04.11.2008 року № 1580.
В подальшому, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12.01.2010 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.06.2010 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.05.2012 року у справі № 2а-12163/09/0570, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Амстор» до Овідіопольської районної державної адміністрації задоволено, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Овідіопольської районної державної адміністрації від 04.11.2008 року № 1580 «Про затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом станції технічного обслуговування суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області», визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно станцію технічного обслуговування, площею 150,40 кв.м, видане 06.12.2008 року Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради на ім`я ОСОБА_1 , та скасовано запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації на ім`я ОСОБА_1 права власності на станцію технічного обслуговування площею 150,40 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте, 12.03.2020 року державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіним Денисом Володимировичем прийнято рішення № 51641372 (з відкриттям розділу) про повторну державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на станцію технічного обслуговування загальною площею 150,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ: 2055268851101) на підставі скасованих/визнаних недійсними у судовому порядку документів, а саме: свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.12.2008 року та розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації від 04.11.2008 року № 1580.
Позивач вважає зазначене рішення протиправним, оскільки останнє прийняте на підставі скасованих/визнаних недійсними у судовому порядку документів та за відсутності передбачених законодавством документів, а саме: за відсутності документа, який засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Разом із цим, позивач зазначає, що будівництво станції технічного обслуговування та здійснення державної реєстрації речових прав на даний об`єкт нерухомого майна проведено за відсутності у ОСОБА_1 речових прав на земельну ділянку, у зв`язку з чим просить скасувати рішення державного реєстратора від 12.03.2020 року № 51641372 та зобов`язати ОСОБА_1 звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення станції технічного обслуговування.
15.12.2025 року представником відповідача ОСОБА_1 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки станція технічного обслуговування загальною площею 150,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу, розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5110137300:67:002:0002, яка перебуває у приватній власності ТОВ «Амстор», а тому вважає, що в Одеської міської ради відсутнє порушене право. 
Крім того, представник відповідача зазначає, що Одеською міською радою пропущено строк позовної давності.
22.12.2025 року Одеською міською радою подано до суду відповідь на відзив, в якій позивач просить врахувати, що об`єкт нерухомого майна частково розташований на земельній ділянці приватної власності, а частково на землях комунальної власності.
Крім того, Одеська міська рада зазначила, що нею не пропущено строк позовної давності, а також те, що оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, позов власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном може бути пред`явлений позивачем доти, доки існує саме правопорушення.
17.02.2026 року представником відповідача ОСОБА_1 подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому останній зазначає, що Одеська міська рада не є власником, землекористувачем або розпорядником земельної ділянки з кадастровим номером 5110137300:67:002:0002, яка перебувала у приватній власності ТОВ «Амстор», та на якій розташована станція технічного обслуговування, а відтак не наділена жодними речовими чи похідними правами щодо неї.
05.03.2026 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення у справі.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року заяву Одеської міської ради про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на станцію технічного обслуговування загальною площею 150,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ: 2055268851101).
Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони суб?єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, приймати рішення та вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, внесенням записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо станції технічного обслуговування загальною площею 150,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (PHOHM: 2055268851101).
Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року клопотання Одеської міської ради про витребування доказів задоволено та витребувано у Юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином засвідчені копії реєстраційної справи щодо об`єкта нерухомості - станції технічного обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ: 2055268851101).
Ухвалою суду від 06 березня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
06 березня 2026 року від представника відповідача надійшло клопотання про витребування з Господарського суду Одеської області матеріалів судової справи № 8-27-33/90-09-3373.
В судовому засіданні, яке відбулося 08 травня 2026 року представник відповідача не наполягав на розгляді клопотання про витребування з Господарського суду Одеської області матеріалів судової справи № 8-27-33/90-09-3373.
Пояснення учасників справи у судовому засіданні.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. 
Представник відповідача Антощенка М.М. заперечував проти задоволення позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити. 
Третя особа державний реєстратор Мерзлікін Д.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 
Судом встановлено, що 19.01.2009 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на станцію технічного обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 , у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 23344131.
Підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію стали свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.12.2008 року та розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації від 04.11.2008 року № 1580.
Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12.01.2010 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.06.2010 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.05.2012 року у справі № 2а-12163/09/0570, позов ТОВ «Амстор» до Овідіопольської районної державної адміністрації задоволено і вирішено:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Овідіопольської районної державної адміністрації № 1580 від 04.11.2008 року «Про затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом станції технічного обслуговування суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області»;
- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно станцію технічного обслуговування, площею 150,40 кв.м, видане 06.12.2008 року Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради на ім`я ОСОБА_1 ;
- скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що здійснений Комунальним підприємством «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації», щодо реєстрації на ім`я ОСОБА_1 права власності на станцію технічного обслуговування площею 150,40 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
15.06.2017 року державним реєстратором Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Антоненко Оксаною Сергіївною прийнято рішення № 35682335 про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна (РНОНМ: 1275245451237) загальною площею 150,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .
12.03.2020 року державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіним Денисом Володимировичем прийнято рішення № 51641372 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на станцію технічного обслуговування загальною площею 150,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ: 2055268851101). 
Підставою для проведення такої державної реєстрації стали:
- технічний паспорт від 19.06.2008 року № 1-58, виданий Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації;
- свідоцтво про право власності від 06.12.2008 року, серія та номер САС 008117, видане Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради;
- витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.01.2009 року №21593879, видане Комунальним підприємством «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації»;
- витяг з Реєстру поштового обслуговування від 05.03.2020 року № 07/65001-275, виданий Одеською дирекцією Акціонерного товариства «Укрпошта».
07.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,073 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування і експлуатації існуючої станції технічного обслуговування (СТО).
Виконавчими органами Одеської міської ради надано відповіді про необхідність надання додаткових документів для встановлення відповідності/невідповідності місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам містобудівної документації.
Не погоджуючись з отриманими відповідями, 12.07.2024 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Одеського окружного адміністративного суду щодо визнання протиправною бездіяльності Одеської міської ради та зобов`язання розглянути по суті клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 року у справі № 420/22123/24, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 року та постановою Верховного Суду від 29.07.2025 року, позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради задоволено та вирішено:
- визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо не розгляду по суті клопотання ОСОБА_1 від 05.02.2024 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,073 га в оренду, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування і експлуатації існуючої станції технічного обслуговування (СТО), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2055268851101, загальною площею 150,4 кв.м, який належить позивачу на праві приватної власності, номер запису № 35959463;
- зобов`язати Одеську міську раду розглянути по суті клопотання ОСОБА_1 від 05.02.2024 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,073 га в оренду, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування і експлуатації існуючої станції технічного обслуговування (СТО), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2055268851101, загальною площею 150,4 кв.м, який належить позивачу на праві приватної власності, номер запису № 35959463, та прийняти у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, рішення по суті клопотання позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Під час виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 року у справі № 420/22123/24 виконавчими органами Одеської міської ради встановлено факт проведення повторної державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на об`єкт нерухомого майна – станцію технічного обслуговування загальною площею 150,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , та з`ясовано, що питання правомірності набуття відповідачем права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна було предметом численних судових спорів і в судовому порядку вже встановлено факт самочинного будівництва цього об`єкта.
Відповідно до ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю. 
Згідно ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають: 
а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; 
б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. 
Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст віднесено розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо. 
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник земельної ділянки володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. 
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 
Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. 
Частиною 1 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Так, постановою Верховної Ради України «Про зміну меж міста Одеси Одеської області» від 07.02.2002 року № 3064-III включено у межі міста Одеси Одеської області 1078,0 га земель Таїровської селищної ради Овідіопольського району, передано до відання Таїровської селищної ради Овідіопольського району 43,0 га земель міста Одеси і затверджено межі міста загальною площею 16242,0 га.
Листом від 17.01.2025 року № 01-19/5 Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради повідомив, що згідно із постановою Верховної Ради України від 07.02.2002 року № 3064-ІІІ «Про зміну меж міста Одеси Одеської області» та наявною в Департаменті інформацією земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , входить до меж м. Одеси.
24.09.2025 року Одеською міською радою прийнято рішення № 3553-VIII «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0730 га, за адресою: АДРЕСА_1 , вид цільового призначення – 12.11 для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу».
Судом досліджено наданий представником позивача акт обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівельної документації при плануванні та забудові на території м. Одеси від 29.09.2025 року. Із змісту вказаного акта вбачається, що об`єктом обстежено була нежитлова будівля станції технічного обслуговування автомобілів за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами обстеження встановлено: згідно реєстру речових прав нерухомого майна власником станції технічного обстеження автомобілів є ОСОБА_1 . Загальна площа будівлі складає 150,4 кв.м. Під час обстеження встановлено, що за вказаною адресою виконані будівельні роботи з будівництва двоповерхової нежитлової будівлі. Згідно рішення Одеської міської ради від 24.09.2025 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0730 га, за адресою: АДРЕСА_1 , вид цільового призначення – 12.11 для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу. Згідно реєстру будівельної діяльності відсутні відомості щодо реєстрації документів, що дають право на виконання будівельних робіт, та засвідчують прийняття до експлуатації закінченого будівництва об`єкту за вказаною адресою. Під час обстеження за вказаною адресою підготовчі та будівельні роботи не виконувались, об`єкт експлуатується як станцію технічного обстеження автомобілів. Площа забудови під нежитловою будівлею під час замірів за адресою: АДРЕСА_1 складає 108,37 кв.м. 
Вищезазначений акт обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівельної документації при плануванні та забудові на території м. Одеси від 29.09.2025 року суд оцінює критично та вважає його недостатнім доказом на підтвердження заявлених позовних вимог, оскільки він не містить належного встановлення меж земельної ділянки, не підтверджує факту розташування об`єкта на землях комунальної власності та не доводить порушення прав територіальної громади.
Разом з тим, рішенням Господарського суду Одеської області від 19 березня 2012 р. справа № 8-27-33/90-09-3373 встановлено, що земельна ділянка, на якій розташоване майно відповідача кадастровий № 5110137300:67:002:0002 належить на праві власності ТОВ "Амстор".
З рішення Господарського суду Одеської області від 19 березня 2012 р. справа № 8-27-33/90-09-3373 убачається, що з матеріалів справи встановлено, що за результатами комплексу геодезичних робіт з виносу в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок ТОВ «АМСТОР» , виконаних ТОВ «Геоконсалтинг» за договорами від 24.04.2008 року №21 та від 10.02.2012 року №6, встановлено фактичне розташування станції технічного обслуговування на землях ТОВ «Амстор».
Таким чином, в ході розгляду справи № 8-27-33/90-09-3373 господарським судом встановлено, що частина земельної ділянки, на якій розташоване майно відповідача ( ОСОБА_1 ) входить до складу земельної ділянки (кадастровий номер № 5110137300:67:002:0002), яка належить ТОВ «Амстор» та залучив до участі у справі третьою особою ЗАТ «Порто-Франко».
Проаналізувавши вищенаведене рішення господарського суду, суд не погоджується з доводами представника ОМР в тієї частині, що оскільки судом встановлено тільки часткове розташування СТО на землях ТОВ «Амстор», то відповідно, частково СТО розташоване і на землях територіальної громади. 
Не на користь такої позиції представника позивача свідчить і ухвала господарського суду Одеської області від 25 січня 2012 року по цій же справі № 8-27-33/90-09-3373, якою відмовлено у задоволенні клопотання Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради про залучення як третьої особи – Одеської міської ради, відмова мотивована тим, що рішення поданій справі не може вплинути на права та обов`язки Одеської міської ради. 
Разом з тим, господарський суд Одеської області залучив до участі у справі третьою особою ЗАТ «Порто-Франко».
Таким чином, позивачем не надано жодної належного доказу ( експертизи), який би підтверджував межі розташування спірного об`єкта, площу можливого зайняття земель комунальної власності або іншого доказу, який би підтверджував факт порушення прав територіальної громади, незаконним розташуванням на землях територіальної громади спірного об`єкту – СТО, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до статті 376 ЦК України знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.
Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінена на предмет пропорційності такого втручання.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 947/38994/20 (провадження № 61-5435св24) вказано, що право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17 (провадження № 61-1460св21) викладено висновок про те, що за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою.
Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України. Позов може бути пред`явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов`язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення (див. постанову Верховного Суду від 15 травня 2024 року у справі № 459/2076/21, провадження № 61-8047св23).
У постанові Верховного Суду від 18 червня 2024 року у справі № 204/8412/23 (провадження № 61-3803св24) зазначено, що з урахуванням змісту статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в поєднанні з приписами статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за вимогами про знесення самочинного будівництва можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, а також інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.
За загальним правилом у справах про знесення самочинного будівництва позивач зобов`язаний довести не лише факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника (співвласника) чи користувача земельної ділянки таким самочинним будівництвом. Лише у випадку доведеності порушення самочинним будівництвом прав позивача, знесення самочинного будівництва можливо оцінювати на предмет можливості його застосування як крайнього заходу впливу на забудовника (постанова Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 947/38994/20, провадження № 61-5435св24).
В ході розгляду даної справи судом також досліджувався Договір №4 на проектно вишукувальні роботи від 24 червня 2009 року, замовником цього договору виступив ТОВ «Амстор», відповідно до Додатку до цього договору убачається, в`їзд на станцію технічного обслуговування, яка на даний час зареєстрована за ОСОБА_1 , здійснюється з боку АДРЕСА_1 , тобто з земельної ділянки, яка належить територіальній громаді міста Одеси. 
Ці обставини не оспорювалися сторонами по справі та визнавалися представником відповідача ОСОБА_1 , який також звертав увагу суду, що в разі порушення прав співвласника суміжної земельної ділянки, позивач зобов`язаний довести не лише факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника (співвласника) чи користувача земельної ділянки таким самочинним будівництвом. 
Під час розгляду справи суд роз`яснив право позивача на проведення відповідної експертизи, щоб дало змогу визначити чи має місце істотне порушення будівельних норм та правил, істотне відхилення від проекту спірний об`єкт (СТО) та у разі виявлення таких порушень, з`ясувати чи впливає допущене порушення з врахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних земельних ділянок, тощо.
Встановлення зазначених обставин має значення для правильного вирішення спору, оскільки від їх встановлення можна з`ясувати чи порушуються права позивача в даному випадку.
Одеська міська своїм правом на призначення відповідної експертизи не скористалася. 
Згідно з частинами першою–третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 04.12.2024 року по справі № 569/4498/20.
Враховуючи вищевикладене, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 83, 116 Земельного кодексу України, ст.ст. 319, 376 ЦК України, ст.ст. 76, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку — відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 29 травня 2026 року.

Суддя І.О. Поліщук