ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року
м. Київ
справа № 335/3839/22
провадження № 61-1996св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд): головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2024 року у складі судді Алєксєєнка А. Б. та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2025 року у складі колегії суддів: 
Подліянової Г. С., Гончар М. С., Кочеткової І. В.,
у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 (далі - боржник) на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича (далі - приватний виконавець), стягувач: Концерн «Міські теплові мережі»,
ухвалив постанову про таке:
І. Короткий зміст скарги
1. У вересні 2024 року боржник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця.
2. Скарга обґрунтована так:
- рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2022 року у справі № 335/3839/22 стягнено з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 28 951,28 грн, судовий збір 
у розмірі 2 481,00 грн;
- на виконанні приватного виконавця перебуває виконавче провадження 
№ НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа № 335/3839/22 виданого Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя від 01 травня 2023 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за опалення і судового збору;
- у межах виконавчого провадження приватним виконавцем накладено арешт на рахунок боржника НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), на який останній отримує зарплатні виплати;
- 17 квітня 2024 року приватним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку було направлено на адресу роботодавця;
-  ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця із заявою про зняття арешту з рахунку на якому знаходяться зарплатні кошти, проте у знятті арешту йому було відмовлено з мотивів того, що заява не містить даних та документів, які підтверджують наявність передбачених законом підстав для зняття арешту;
- приватний виконавець всупереч наявним в його розпорядженні документів, які беззаперечно свідчать про статус грошових коштів на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» як заробітної плати, арешт з зазначених коштів не зняв, і своєю бездіяльністю порушив законодавство та права боржника.
3. Враховуючи викладене, просив:
- визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця, яка полягає у відмові зняти арешт з грошових коштів на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк»для отримання заробітної плати;
- зобов`язати приватного виконавця зняти арешт з коштів, розміщених на вказаному рахунку. 
- зобов`язати приватного виконавця надати повідомлення до суду 
і заявнику про виконання рішення суду в порядку статті 453 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).

ІI. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
4. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2024 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду 
від 15 січня 2025 року, скаргу задоволено частково. 
5. Зобов`язано приватного виконавця зняти арешт з коштів, накладений постановою про арешт коштів боржника у ВП № НОМЕР_3 від 15 квітня 
2024 року, які є заробітною платою ОСОБА_1 , та розміщені на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на його ім'я.
В іншій частині вимог скарги відмовлено.
6. Задовольняючи скаргу частково, суд першої інстанції виходив з того, що звернення стягнення/арешт на кошти заробітної плати, які знаходяться на рахунку боржника, підпадають під випадки «кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом», тому арешт накладений на грошові кошти, які є заробітною платою ОСОБА_1 та розміщені на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 підлягає зняттю.
7. Апеляційний суд, переглянувши ухвалу суду першої інстанції лише 
в частині відмовлених вимог скарги, погодився з його висновком про відмову 
в частині вимог про визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця, яка полягає у відмові зняття арешту з грошових коштів, зазначивши таке:
- банк, прийнявши постанову приватного виконавця про накладення арешту на рахунок боржника до виконання, не повідомив приватного виконавця, що такий рахунок має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, тому приватний виконавець діяв у межах та у спосіб передбачений законом;
-  ОСОБА_1 , звертаючись до приватного виконавця із заявою про зняття арешту з коштів, що на його думку складають лише заробітну плату, не надав приватному виконавцю документів, які підтверджують статус коштів;
- із наданої ОСОБА_1 приватному виконавцю довідки банку 
від 28 серпня 2024 року вбачається, що він на картку номер НОМЕР_2 , на рахунок якої накладено арешт в межах стягнення за виконавчим листом, отримує заробітні виплати та будь-які інші виплати (перекази), що не свідчить про те, що на вищезазначеному рахунку знаходяться кошти, що складають лише заробітну плату.

III. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
8. У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині відмови у визнанні бездіяльності приватного виконавця протиправною і відмови у стягненні витрат на правничу допомогу скасувати, ухвалити в цих частинах нове судове рішення про задоволення вимог.
9. Касаційна скарга мотивована таким:
- суд апеляційної інстанції залишив поза увагою той факт, що предметом скарги є не арешт коштів на рахунку, а саме відмова приватного виконавця зняти арешт;
- суди безпідставно відмовили йому у відшкодуванні судових витрат;
- суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20. 
IV. Рух справи
10. 18 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду. 
11. Ухвалою від 10 березня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху.
12. Ухвалою від 28 травня 2025 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження. 
13. 30 червня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
14. Ухвалою від 23 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.
15. Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзивів на касаційну скаргу.
V. Встановлені судами обставини
16. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 
від 01 грудня 2022 року у справі № 335/3839/22 стягнено з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги 
з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 
28 951,28 грн, судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. Рішення набрало законної сили 10 березня 2023 року.
17. На виконання вказаного судового рішення Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 01 травня 2023 року видано виконавчий лист, строк пред`явлення до виконання якого 11 березня 2026 року. Боржник: ОСОБА_1 , стягувач Концерн «Міські теплові мережі».
18. Відповідно до заяви від 10 квітня 2024 року Концерн «Міські теплові мережі» звернулося із заявою до приватного виконавця, в якій просило відкрити виконавче провадження за виконавчим документом № 335/3839/22.
19. Постановою приватного виконавця від 15 квітня 2024 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 335/3839/22 від 01 травня 2023 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 28 951,28 грн.
20. Відповідно до постанови приватного виконавця від 15 квітня 2024 року стягнено з боржника основну винагороду в сумі 2 895,13 грн, мінімальні витрати виконавчого провадження у сумі 469 грн.
21. У рамках вказаного виконавчого провадження постановою приватного виконавця від 17 квітня 2024 року у ВП № НОМЕР_3 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
22. Постановою приватного виконавця від 15 квітня 2024 року накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладання арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
23. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 28 серпня 2024 року 
№ 289P0HT0SN30JMGJ ОСОБА_1 має в АТ КБ «ПриватБанк» картку номер НОМЕР_1 , на яку отримує зарплатні виплати. Також на вказану карту (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).
VI. Позиція Верховного Суду
24. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК), Верховний Суд зазначає таке.
25. Спірні правовідносини в цій справі виникли щодо незгоди боржника з діями приватного виконавця щодо накладення арешту на рахунок, що використовується для нарахування заробітної плати, а також, як вбачається зі змісту скарги, з приводу бездіяльності державного виконавця щодо вирішення питання про зняття арешту з указаного вище рахунку за заявою скаржника (див. пункти 2-3).
26. У касаційній скарзі ОСОБА_1 оскаржує судові рішення в частині відмови у визнанні бездіяльності приватного виконавця протиправною (див. пункт 8).
27. Верховний Суд звертає увагу на те, що стаття 129 Конституції України передбачає, що обов`язковість судового рішення належить до основних засад судочинства.
28. Особливості примусового виконання судових рішень визначені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» 
(далі - Закон України «Про виконавче провадження»).
29. У пункті 9 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців є однією з засад виконавчого провадження.
30. Відповідно до статті 447 ЦПК, частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом.
31. Разом із цим згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону 
України «Про виконавче провадження»виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
32. Права та обов`язки виконавців визначено в статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою державний виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
33. Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження»виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що знаходяться на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
34. Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. 
35. За змістом абзацу 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
36. Верховний Суд виробив сталий підхід до застосування норм права 
в питанні особливостей накладення арешту на кошти на рахунках боржника, що враховується у спірних правовідносинах на підставі частини четвертої 
статі 263 ЦПК.
37. Арешт коштів боржника може накладатися на будь-які рахунки, за винятком коштів, щодо яких накладення арешту заборонено законом (наприклад, рахунки із спеціальним режимом використання, соціальні виплати, зарплатні кошти тощо). Банк зобов`язаний перевірити статус коштів на рахунку боржника та у разі виявлення коштів, на які накладення арешту заборонено, повідомити виконавця і повернути постанову без виконання. Виконавець може самостійно зняти арешт з рахунку, якщо отримає документальне підтвердження, що кошти мають спеціальний режим або їх арешт заборонений законом (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 29 січня 2025 року у справі № 127/16144/24).
38. Оскільки саме банк, який виконує постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону 
України «Про виконавче провадження»повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх обліковування на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути таку постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
39. Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
40. Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19.
41. Передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки відповідно до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.
42. Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів 
є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.
43. Наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.
44. Коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20).
45. Отже, звернення стягнення та накладення арешту на заробітну плату понад встановлені Законом розміри заборонено, а якщо він накладений, то підлягає зняттю. Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема й на підставі повідомлення боржника.
46. Залишення в силі арешту на кошти, які складають заробітну плату, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання боржником будь-яких коштів заробітної плати як єдиного джерела доходів та порушує його конституційне право на отримання винагороди за працю (див. постанову Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 444/2503/17).
47. Верховний Суд у своїй практиці звертав увагу на те, що протиправну бездіяльністю слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Водночас для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи (див., наприклад, пункти 101-102 постанови Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі №826/6233/15).
48. У цій справі суди встановили, що постановою приватного виконавця від 15 квітня 2024 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 01 травня 2023 року щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості (див. пункт 19).
49. Постановою приватного виконавця від 15 квітня 2024 року накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладання арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (див. пункт 22).
50. У рамках вказаного виконавчого провадження постановою приватного виконавця від 17 квітня 2024 року у ВП № НОМЕР_3 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (див. пункт 21).
51. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами у серпні 2024 року  ОСОБА_1 подав приватному виконавцю заяву про зняття арешту з рахунку НОМЕР_1  (в АТ КБ «ПриватБанк») та надав довідку АТ КБ «ПриватБанк» від 28 серпня 2024 року № 289P0HT0SN30JMGJ відповідно до якої ОСОБА_1 має в АТ КБ «ПриватБанк» картку номер НОМЕР_1 , на яку отримує зарплатні виплати. Також на вказану карту (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).
52. При зверненні до суду зі скаргою ОСОБА_1 посилався на те, що приватний виконавець, відмовивши у заяві про зняття арешту з рахунку, на якому знаходяться зарплатні кошти, з мотивів того, що заява не містить даних та документів, які підтверджують наявність передбачених законом підстав для зняття арешту, порушив права боржника, оскільки всупереч наявним в його розпорядженні документам, які беззаперечно свідчать про статус грошових коштів на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», як заробітної плати, арешт з зазначених коштів не зняв.
53. Надаючи правову оцінку доданій ОСОБА_1 довідці АТ КБ «ПриватБанк» від 28 серпня 2024 року № 289P0HT0SN30JMGJ, суди правильно врахували, що на картку НОМЕР_1, на рахунок якої накладено арешт в межах стягнення за виконавчим листом, він отримує заробітні виплати та будь-які інші виплати (перекази). Доказів того, що зазначений рахунок належить до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на якому заборонено, матеріали справи не містять, як і доказів про розмір коштів на рахунку, які є заробітною платою.
54. Верховний Суд виснував, що у разі, якщо банк не повідомив державного виконавця, що рахунок, на якому знаходяться кошти боржника, є рахунком зі спеціальним режимом використання, то дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти на цьому банківському рахунку та їх подальше списання не можна вважати протиправними (див. постанову Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі № 338/1125/23). 
55. Так, банк, прийнявши постанову про арешт коштів боржника до виконання, також не надсилав повідомлення приватному виконавцю про цільове призначення коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту.
56. З огляду на викладене узагальнені доводи касаційної скарги щодо незгоди з висновками судів в частині відмови у вимозі про визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця підлягають відхиленню.
57. Враховуючи характер спірних правовідносин та застосовані судами норми права, наведена в касаційній скарзі практика Верховного Суду (див. 
пункт 9) не свідчить про застосування норм права у цій справі без урахування висновків, що містяться у наведенійОСОБА_1  постанові.
VIІ. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
58. Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального 
і процесуального права.
59. Незгода  ОСОБА_1 із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК).
60. Суди належним чином з дотриманням норм статті 89 ЦПК щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК щодо законності та обґрунтованості рішення суду повно і всебічно встановили обставини справи та правильно вирішили спір.
61. За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд вважає, що немає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду в частині вимог скарги про визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, що відповідатиме статті 410 ЦПК.
62. Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Із цих підстав,
керуючись статтями 400, 402, 410, 415, 416, 419 Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 
від 25 жовтня 2024 рокута постанову Запорізького апеляційного суду 
від 15 січня 2025 року в частині вимог скарги про визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: 	В. І. Крат Д. А. Гудима  І. О. Дундар  Є. В. Краснощоков  П. І. Пархоменко