Дата документу 10.06.2026 Справа № 331/6717/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 336/6717/25      Пр. № 22-ц/807/1199/26	Головуючий у 1-й інстанції: Варнавська Л.О.  Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Кухаря С.В., Трофимової Д.А.
за участі секретаря Камалової В.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі – Банк) на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2025 року про відмову у задоволенні подання ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (м. Одеса) (зміна назви з 06.05.2025 року ДНІПРОВСЬКОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ) в особі представника головного державного виконавця ВІДДІЛУ ПРИМУСОВОГО ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ УПРАВЛІННЯ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРИМУСОВОГО ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ У ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (м. Одеса) (зміна назви з 06.05.2025 року ДНІПРОВСЬКОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ) Косінова Ігоря Вікторовича, про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косінов І.В., як представник заявника ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (м. Одеса) Косінов І.В. звернувся до Олександрівського районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеним поданням (а.с. 1-28), в якому просив:
- тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу – боржника ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1  до виконання зобов`язань, покладених на нього наказ № 908/2772/22 виданий 31.10.2023 про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-УКРАЇНА ГРУП, та ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК, суму 2253395,28 грн. заборгованості за тілом кредиту, суму 241074,06 грн. заборгованості за відсотками; 
- розгляд даного подання здійснити без участі державного виконавця.
В обґрунтування свого подання зазначав, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №73696017 з виконання наказу Господарського суду Запорізької області №908/2772/22 від 31.10.2023 року про стягнення солідарно з ТОВ «АГРО-УКРАЇНА ГРУП» та  ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитним договором у загальній сумі понад 2,4 млн грн. Боржник є громадянином України, належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, однак у встановлений законом строк не подав декларацію про доходи та майно, рішення суду не виконав та жодних дій, спрямованих на його виконання, не вчинив, чим порушив вимоги частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження». Під час здійснення виконавчих дій встановлено наявність у боржника транспортного засобу BMW 528I 2016 року випуску, який оголошено в розшук. Крім того, за інформацією Державної прикордонної служби України боржник неодноразово перетинав державний кордон України, що свідчить про наявність у нього реальної можливості виїзду за межі держави з метою ухилення від виконання судового рішення. З урахуванням того, що боржник обізнаний про наявність судового рішення, яке набрало законної сили, однак умисно ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань, державний виконавець вважає за необхідне застосувати до нього захід забезпечення виконання рішення у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю першої інстанції Яцун О.О. (а.с. 29-30). Ухвалою суду першої інстанції від 20.11.2025 року (а.с. 32-33) матеріали даної справи передано за територіальної підсудністю на розгляд до Комунарського районного суду м. Запоріжжя. В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю першої інстанції Варнавську Л.О. (а.с. 39). Ухвалою суду першої інстанції від 15.12.2025 року (а.с. 40) провадження у цій справі відкрито.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2025 року (а.с. 47-48) у задоволенні вищезазначеного подання у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, Банк, як стягувач, у своїй апеляційній скарзі (а.с. 54-67) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гончар М.С., судді: Кухар С.В. та Трофимова Д.А. (а.с. 68). Ухвалою апеляційного суду від 27.01.2026 року (а.с. 69) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 04.02.2026 року (а.с. 72). Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2026 року (суддя-доповідач Гончар М.С., судді Кухар С.В. та Трофимова Д.А. - а.с. 73) у відкритті апеляційного провадження за вищезазначеною скаргою Банку на ухвалу суду першої інстанції у цій відмовлено на підставі ст. 358 ч. 1 п. 1 ЦПК України (апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню). Постановою Верховного Суду від 18 березня 2026 року (а.с. 110-115) в порядку часткового задоволення касаційної скарги Банку вищезазначену ухвалу апеляційного суду від 05 лютого 2026 року у цій справі скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Оскільки, «…3) ухвала суду, які залежно від їх змісту та стадії процесу не можуть бути оскаржені шляхом включення заперечень до рішення суду, можуть бути оскаржені окремо від рішення, якщо особа, яка подає апеляційну скаргу, не може поновити свої права в іншій спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 202/18514/13-ц (провадження № 61-6628во25))…». За таких обставин, за вищезазначеним правовим висновком ВС, не всі ухвали суду першої інстанції, щодо яких у процесуальних кодексах є вказівка на можливість їх апеляційного оскарження, зазначені в переліку, викладеному в ч. 1 ст. 353 ЦПК України; ухвала про відмову у задоволенні подання виконавця щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у цій справі підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, оскільки ухвалюється на стадії виконання і не може бути оскаржена іншим способом. 06 квітня 2026 року вищезазначена справа надійшла до апеляційного суду. В автоматизованому порядку 06.04.2026 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючий суддя (суддя-доповідач Гончар М.С., судді: Кухар С.В. та Трофимова Д.А.(а.с. 133). Ухвалою апеляційного суду від 07.04.2026 року (а.с. 134-135) апеляційну скаргу було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції у цій справі із зазначенням інших поважних причин для поновлення строку на подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, попередивши, що у випадку невиконання зазначених вимог до апеляційної скарги будуть застосовані правила ст. 358 ЦПК України. 13.04.2026 року до апеляційного суду надійшла заява Банку про усунення недоліків (а.с. 138-144). Ухвалою апеляційного суду від 20.04.2026 року (а.с. 150-151) продовжено Банку строк для надання апеляційному суду доказів на підтвердження вказаних ним причин пропуску строку на апеляційне оскарження саме за цей період в межах строку, встановленого судом, попередивши, що у випадку невиконання зазначених вимог до апеляційної скарги будуть застосовані правила ст. 358 ЦПК України. Ухвалою апеляційного суду в порядку задоволення клопотання Банку строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції у цій справі поновлено, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 11.05.2026 року (а.с. 160-161), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с. 162), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень; відповідного штату суддів Запорізького апеляційного суду (11) взагалі.
Учасники справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції апеляційним судом.
Державний виконавець подав апеляційному суду додаткові пояснення у цій справі (а.с. 177-186), в яких у тому числі додатково зазначив про зміну назви органу юстиції, якому підпорядковується його відділ, - з 06.05.2025 року - ДНІПРОВСЬКОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ, а також  просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника відділу. 
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 03.06.2026 року, не відбувся та був відкладений через перебування судді-члена колегії Кухар С.В. у короткотривалій відпустці, яка не давала права його заміни в автоматизованому порядку іншим суддею (довідка а.с. 187).
У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи в «Електронному суді» (довідки про доставку електронних документів – судових повісток-повідомлень в електронний кабінет всіх учасників цієї справи - а.с.173-176) всі учасники цієї справи не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали. 
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. 
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились. 
В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Судовими рішеннями є: ухвали…, постанови…(ст. 258 ч. 1 ЦПК України).
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу. 
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вищезазначеного подання державного виконавця, керувався ст. ст. 258, 260-261, 441 ЦПК України та виходив із такого.
Згідно із ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.
Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі ст.441 ч.1,3 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.
Судом встановлено, що у провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження №73696017 з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області про примусове виконання судового рішення від 31.10.2023 року у справі 908/2772/22 року.
Державним виконавцем у межах виконавчого провадження №7369017 були вчинені такі дії щодо примусового виконання рішення суду.
04.01.2024 року прийнято до виконання виконавчий документ – наказ Господарського суду Запорізької області №908/2772/22 від 31.10.2023 про солідарне стягнення заборгованості з боржників. 
04.01.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано: подати декларацію про доходи та майно; попереджено про відповідальність за неподання або подання завідомо неправдивих відомостей. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження направлено сторонам виконавчого провадження у встановленому законом порядку. Під час виконавчого провадження здійснено перевірку майнового стану боржника, у тому числі шляхом направлення відповідних запитів до державних органів. Отримано інформацію від МВС України, відповідно до якої за боржником на праві власності зареєстровано транспортний засіб - BMW 528I, 2016 року випуску. 22.08.2024 винесено постанову про розшук майна боржника, якою вказаний транспортний засіб оголошено в розшук. Встановлено факт невиконання рішення суду боржником, а саме - заборгованість не погашена; декларація про доходи та майно не подана; будь-які дії, спрямовані на добровільне або примусове виконання рішення, відсутні. Отримано інформацію Державної прикордонної служби України від 27.08.2025, згідно з якою боржник неодноразово перетинав державний кордон України. Враховуючи встановлені обставини ухилення боржника від виконання судового рішення, державний виконавець звернувся до суду з поданням про застосування заходу забезпечення виконання рішення у вигляді тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. В силу ст.13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.
Свобода пересування гарантована ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною . При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті. Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України . Згідно положень даного Закону громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках; якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі.
У справі Гочев проти Болгарії ( Gochev v. Bulgaria від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.
Згідно до ч. ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Слід зауважити, що словосполучення невиконання боржником судового рішення означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом певного строку не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження (висновки Верховного Суду України, узагальнення судової практики щодо розгляду подань про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року). 
Отже, право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Разом з тим, з наведених матеріалів суд першої інстанції не вбачав наявності достатніх та переконливих доказів свідомого ухилення боржника від виконання рішення суду, а саме: подання не містить доказів того, що боржник має реальну можливість виконати рішення суду, але умисно цього не робить; не наведено доказів вчинення боржником активних дій, спрямованих на приховування майна, доходів або перешкоджання виконанню рішення; сам по собі факт неприбуття боржника на виклики державного виконавця та наявність у нього паспорта для виїзду за кордон не є безумовною підставою для висновку про ухилення від виконання зобов`язань; матеріали подання не містять відомостей про намір боржника залишити територію України з метою уникнення виконання судового рішення. З огляду на те, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є винятковим заходом, який істотно обмежує конституційне право особи на свободу пересування, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для його застосування у даному випадку.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем хоча й вчинено передбачені законом виконавчі дії, однак подання не доводить наявності умисного ухилення боржника від виконання рішення суду, у зв`язку з чим підстави для задоволення подання відсутні.
Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі повністю погодитись не можна з таких підстав.
Ухвала суду першої інстанції вимогам законності та обґрунтованості у цій справі не відповідає.
Оскільки, апеляційним судом встановлено, що:
-в силу вимог ст. 441 ЦПК України («Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України»):1. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом ( Частина перша статті 441 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 ) 2. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. 3. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. ( Частина третя статті 441 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 ) 4. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. (Частина четверта статті 441 в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018 ) 5. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. ( Статтю 441 доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 ) 6. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. ( Статтю 441 доповнено частиною шостою згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 ) . За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. ( Статтю 441 доповнено частиною сьомою згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 )8. Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України (Статтю 441 доповнено частиною восьмою згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 );
-в силу вимог ст. 446 ЦПК України (Підсудність справ): 
= ч. 1: процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом (Розділ VI ст. ст. 430-446 «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)»), до якого у тому числі відноситься питання «Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», передбачене ст. 441 ЦПК України;
=ч. 2: процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішується судом за місцем виконання відповідного рішення. 
Проте, апеляційним судом встановлено, що у цій справі:
- предметом подання державного виконавця хоча і є процесуальне питання тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , 
- проте, останнє пов`язано з виконанням судового рішення у господарських, а не цивільних справах і не рішення інших органів (посадових осіб), 
- а саме: рішення Господарського суду Запорізької області від 07 вересня 2023 року ЄУН №908/2772/22 (витяг з Єдиного державного реєстру судових рішень а.с. 196-203, отриманий апеляційним судом на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України), яким стягнуто солідарно з ТОВ «АГРО-УКРАЇНА ГРУП» та  ОСОБА_1  на користь Банку заборгованості за кредитним договором 2253395,28 грн. заборгованості за тілом кредиту, 241074,06 грн. заборгованості за відсотками, 
- на виконання якого саме Господарським судом Запорізької області виданий 31.10.2023 року виконавчий документ – наказ № 908/2772/22 (а.с.9), 
- і для вирішення цього процесуального питання, пов`язаного з вирішенням рішення господарського суду, саме у Господарському процесуальному кодексі України передбачена  окрема стаття, а саме: ст. ст. 337 - 338 ГПК України:
- ст. 337 ГПК України «Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» 1. Тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. 2. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. 3. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. 4. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. 5. Тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом до закриття провадження у справі про неплатоспроможність такої фізичної особи в порядку, визначеному Кодексом України з процедур банкрутства. ( Статтю 337 доповнено частиною п`ятою згідно з Кодексом № 2597-VIII від 18.10.2018 ); 
- ст. 338 ГПК України («Підсудність справ»): 1. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.
«Підвідомчість (юрисдикція) справ» та «підсудність справ» не є тотожними поняттями. «Підсудність» справ, та зокрема «територіальна» (за місцем виконання рішення господарського суду, та зокрема за місцезнаходженням боржника), визначається вже в межах «підвідомчості (юрисдикції)» справ, зокрема у цій справі господарської. 
Оскільки, за змістом ст. 24 («Місце виконання рішення») ЗУ «Про виконавче провадження» N 1404-VIII, 02.06.2016: 1. Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. 2. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування, роботи боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника (крім коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей боржника - резидента України). Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. (Частина друга статті 24 в редакції Закону № 4833-IX від 07.04.2026 ) 3. Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій. 4. Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що знаходяться на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. (Частина четверта статті 24 в редакції Закону № 2888-IX від 12.01.2023) 5. У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Проте, Закон України «Про виконавче провадження» не може змінювати і не змінює підвідомчість (юрисдикцію) справ господарським чи загальним (цивільним) судам. Він лише дає право обирати виконавчі дії провадити державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, тобто вже територіальну підсудність розгляду процесуальних питань, пов`язаних з виконанням рішення господарського суду, між господарськими судами: 1) який розглядав справу чи 2) за місцем виконання рішення, однак, у даному випадку останній співпадає.  
Разом із цим, поза межами компетенції апеляційного суду, передбаченої ЦПК України, є повернення вищезазначеного подання державного виконавця через його непідвідомчість (непідсудність) в силу вимог ст. 446 ЦПК України Комунарському районному суду м. Запоріжжя, як загальному (цивільному) суду, так як у цій категорії справ про вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень (Розділ VI ст. ст. 430-446 «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)»), не передбачено цивільним процесуальним законом вирішення судом питання про відкриття (закриття) провадження у справі.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку, як стягувача, лише частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах. 
Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, та в силу вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції (вирішення цивільного процесуального питання). 
В разі скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, питання про розподіл цих витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, вирішується у подальшому судом першої інстанції у порядку, передбаченому ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір». 
Керуючись ст. ст. 12, 81-82, 89, 141, 367, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2025 року у цій справі скасувати.
Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повна постанова апеляційним судом складена 19.06.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кухар С.В. 	Трофимова Д.А.