справа № 208/14689/25 
провадження № 2/208/1412/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі судді Подкопаєвої І.А., за участю секретаря судового засідання – Компанієць І.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду міста Кам`янського в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ», про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:
До Заводського районного суду міста Кам`янського звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 08.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту по продукту «NEWSHORT» № 988920 в електронній формі, відповідно до умов якого ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб у сумі 8 000,00 грн. на строк 365 днів (базовий період* – 14 днів) зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2,2 % в день.
02.04.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ» був укладений Договір факторингу № 988920, відповідно до умов якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило ТОВ «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ» право грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржника.
Позичальник своїх зобов`язань з повернення коштів в повному обсязі не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 44 256,00 гривень, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту 8 000,00 гривень; сума заборгованості за відсотками 36 256,00 гривень. 
В зв`язку із невиконанням Позичальником своїх зобов`язань зі сплати коштів в повному обсязі просить стягнути суму заборгованості з Позичальника в судовому порядку. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2025 року головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А..
Ухвалою від 06.01.2026 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Учасникам справи встановлені строки для подання заяв по суті справи, а також заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 
В судові засідання, призначені на 10.02.2026, 16.03.2026, 22.04.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили. 
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 
Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач не з`явилася на судовий розгляд справи, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов, а також заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання 22.04.2026, суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, перейшов до стадії ухвалення рішення, призначив його проголошення на 01.05.2026 о 08:00 годині.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини, що виникли між сторонами.
08.09.2023 року ОСОБА_1 , використовуючи одноразовий ідентифікатор Е091 підписала Паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит(Стандартизована форма) в ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», відповідно до якого визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача: сума кредиту – 8 000,00 гривень, строк кредитування: 364 днів, стандартна процентна ставка – 803,0 % річних (2,2 % в день), знижена процентна ставка – 240,9 % річних (0,66 % в день), фіксована(а.с. 8 - 9). 
08.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту по продукту «NEWSHORT» № 988920 в електронній формі, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (номер ідентифікатора) Е091.
Згідно з п. 1.1 Розділу 1 Договору на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Відповідно до пункту 1.3 Розділу 1 Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 8000,00 гривень. Тип кредиту – кредит.
Строк кредиту 364 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 14 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору (п.п. 1.4 Розділу 1 Договору).
Відповідно до пункту 1.5 Розділу 1 Договору тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору; знижена процентна ставка 0,66 % в день та застосовується відповідно до наступних умов: якщо споживач до 22.09.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.
Відповідно до пункту 1.7 Розділу 1 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом – 97656,95 % річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 40598,41 % річних.
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом – 72064;00 гривень; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки – 70339,2 гривень (пункт 1.7 Розділу 1 Договору).
Відповідно до пункту 1.11 Розділу 1 Договору укладення цього Договору не потребує укладання договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. Цей тариф залишається незмінним протягом строку Договору.
Відповідно до пункту 2.1 Розділу 2 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . Дата надання кредиту: 08.09.2023 або 09.09.2023 року.
Відповідно до пункту 3.1 Розділу 3 Договору проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (а.с. 10 - 13).
Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживачів та реальної річної процентної ставки за Договором № 988920 від 08.9.2023 (Графік платежів за Договором), який є Додатком № 1 до Договору, сума кредиту становить 8 000 грн, проценти за користування кредитом за період з 08.09.2023 по 07.09.2024 – 62 339,2 грн. Загальна вартість кредиту – 70 339,20 гривень (а.с. 13, зворотній бік - 14).
Заявка на кредит, сформована Клієнтом; дії в інформаційно - комунікаційній системі Товариства на сайті, як – то візуальна форма послідовності дій Клієнта та Товариства, що відображає дії Клієнта та Товариства, спрямовані на укладення Договору (направлення одноразового ідентифікатора із зазначенням його числового значення, відображення обраного способу комунікації/направлення ідентифікатора тощо) в матеріалах справи відсутні. 
Відповідно до листа ТОВ «Пейтек» за вих.. № 20250804-8 від 04.08.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Пейтек» було укладено Договір про організацію переказу грошових коштів № 03052022-1 від 03.05.2022, відповідно до якого було успішно перераховано кошти 09.09.2023 року на платіжну картку клієнта ТОВ «Селфі Кредит» № НОМЕР_2 на суму 8000,00 грн (код авторизації - 003151, банк – еквайр: АТ «ПУМБ») (а.с. 6, 18 - 23).
Позичальник свої зобов`язання з повернення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами у встановлений договором строк не виконав.
02.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ» був укладений Договір факторингу № 02/04/24, відповідно до п. 1.1 Розділу 1 якого на умовах, встановлених цим Договором та у відповідності до глави 73 ЦК України, Фактор набуває Права Вимоги (у значенні як наведено нижче) від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав Вимог (у значенні як наведено нижче) Фінансування (у значенні як наведено нижче) у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором, а Клієнт відступає (передає) Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги (у значенні як наведено нижче)) до Боржників (у значенні як наведено нижче) за Кредитними договорами (у значенні як наведено нижче) (Портфель Заборгованості) (у значенні як наведено нижче).
Внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги (у значенні як наведено нижче) за цим Договором, Фактор заміняє Клієнта у Кредитних договорах (у значенні як наведено нижче), що входять до Портфеля Заборгованості (у значенні як наведено нижче), та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами (у значенні як наведено нижче), включаючи право вимагати від Боржників (у значенні як наведено нижче) належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників (у значенні як наведено нижче) за Кредитними договорами (у значенні як наведено нижче) (п. 1.2 Розділу 1 Договору).
Відповідно до п. 6.1 Розділу 6 Договору Клієнт відступає (передає) Фактору Права Вимоги до Боржників, які виникли у Клієнта внаслідок невиконання Боржниками умов Кредитних договорів, та які входять до Портфелю Заборгованості, а Фактор набуває Права Вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав Вимоги Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки, встановлені цим Договором. 
Відповідно до п.п. 6.2.3 п. 6.2 Розділу 6 Договору Права Вимоги переходять до Фактора після підписання Сторонами Акту приймання – передачі Реєстру Боржників за формою Додатку 2 цього Договору, та виконання Фактором вимог пункту 7.2 Договору. 
Відповідно до п.п. 7.1, 7.2 Розділу 7 Договору сторони домовились, що Фінансування (ціна Договору) складає 500 000,00 гривень без ПДВ. 
Фактор сплачує Клієнту Фінансування, шляхом перерахування Клієнту грошових коштів у сумі, що зазначена в пункті 7.1 цього Договору, на вказаний у реквізитах до цього Договору рахунок, двома частинами: перший платіж у розмірі 50 % суми, що зазначена у п. 7.1 цього Договору, здійснюється у термін до 30.04.2024 року, другий платіж у розмірі 50 % суми, що зазначена у пункті 7.1 цього Договору здійснюється у термін до 20.05.2024 року (а.с. 24 - 28).
Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників до Договору факторингу № 0204/24 від 02.04.2024 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило Факторові ТОВ «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ» Право вимоги до ОСОБА_1 на стягнення заборгованості за кредитним договором № 988920 від 08.09.2023 в сумі 44 256,00 грн., із яких: сума заборгованості по тілу кредиту 8 000,00 гривень, сума заборгованості за відсотками 36256,00 гривень (а.с. 29).
З наданого позивачем Детального розрахунку заборгованості за договором № 988920 від 08.09.2023 вбачається, що ОСОБА_1 має станом на 04.08.2025 заборгованість за кредитним договором у сумі 44 256,00 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 8 000,00 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 08.09.2023 по 02.04.2024 – 36 256,00 грн (а.с. 15 -17).
Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І, ІІ та Глава 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ Книги п`ятої ЦК України.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016 року та Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 року (в частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII).
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
На відносини, які виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Фактично, оскільки законодавство не вимагає, щоб електронні договори підписувалися тими видами підпису, які забезпечують незмінюваність їхнього змісту (КЕП або УЕП), питання щодо дотримання письмової форми при їх вчиненні зводиться до того, чи можна вважати зміст цих договорів зафіксованим (вимога ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Однак відсутність матеріально - правових вимог до фіксації змісту електронного договору не означає, що це питання може ігноруватися в ході судового розгляду.
Можливість перевірки судом достовірності, цілісності й незмінюваності електронного документа, залежить насамперед від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП чи УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів. Які саме це мають бути дії, залежить від способу надання відповідного процесуального документа до суду (паперова копія, електронний примірник тощо), формату, в якому цей документ зберігається, особливостей електронного підпису, за допомогою якого він підписаний, тощо. При цьому характер цих процесуальних дій визначається особливостями дослідження електронних доказів, що передбачені процесуальним законодавством.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 4 лютого 2026 року у справі № 758/14925/23 (провадження 61-4523св25).
Згідно з вимогами частини другої статті 1054 ЦК України відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Положеннями частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частина друга статті 1046 ЦК України).
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору і його умови.
Факт укладення кредитного договору (позики) не може бути встановлено судом без встановлення факту перерахування грошових коштів позичальнику. Встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту перерахування коштів на рахунок боржника слугує додатковим підтвердженням факту укладення кредитного договору. 
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 09 серпня 2023 року у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21).
Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до вимог частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. 
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказана правова позиція висловлена у постановах Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язання може бути замінений іншою собою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором).
Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 наведені кваліфікуючі ознаки договору факторингу, а саме договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 жовтня 2022 року, у справі № 607/14378/21 (провадження № 61-5246св22), розглядаючи справу суд повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.
Водночас Верховний Суд зазначає, що встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).
Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.
Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9).
В межах даної справи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором пред`явлені ТОВ «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ», яке набуло право грошової вимоги до відповідача від ТОВ ««СЕЛФІ КРЕДИТ». 
На підтвердження факту набуття права грошової вимоги позивач ТОВ «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ» надав суду належним чином завірені копії наступних документів: Договір факторингу № 02/04/24 від 02.04.2024 року, укладений між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ», Витяг з Реєстру боржників щодо ОСОБА_1 .
Одночасно з тим, в матеріалах справи відсутні і позивачем не надані до суду докази, які б підтверджували факт набуття (переходу) ТОВ «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ» від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відповідного права грошової вимоги відповідно до п.п. 6.2.3 п. 6.2 Розділу 6 Договору факторингу, а саме Акт приймання – передачі Реєстру Боржників за формою 2 до Договору та докази оплати Фактором Фінансування (ціни договору) за Договором, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. 
При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, визначивши спірні правовідносини та норми права, що підлягають застосуванню до них, суд дійшов до висновку, що позивач не набув право грошової вимоги до відповідача відповідно до умов Договору факторингу, тобто позивач не є належним позивачем у справі, оскільки його право або охоронюваний законом інтерес, за захистом якого той звернувся до суду, не порушений, і це є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові. 
Керуючись ст. 258, 263 - 265, 268, 273, 280 - 284 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 512 – 519, 610, 1046 – 1049, 1054 - 1055 Цивільного кодексу України, Закону України «Про споживче кредитування» -
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ», про стягнення заборгованості – відмовити повністю. 
Заочне рішення може бути переглянуте Заводським районним судом міста Кам`янського за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://zv.dp.court.gov.ua/sud0415/
Заочне рішення суду знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ», адреса зареєстрованого місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Джона Маккейна, буд. 39, код ЄДРПОУ 39669296; 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ;
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ», адреса зареєстрованого місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Григорія Сковороди, буд. 1, код ЄДРПОУ 43979069.

Суддя  І.А. Подкопаєва