Справа № 167/695/25
Номер провадження 2/167/18/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Шептицької Н.В.,
з участю:
секретаря судового засідання Ващук О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі – позивач, ТОВ) до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позовних вимог і заперечень на них.

1а. Сторона позивача.

ТОВ звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.11.2024 року між ТОВ та ОСОБА_1 укладено Договір №514688-КС-001, шляхом обміну електронним повідомленнями про надання кредиту (далі – Договір), шляхом обміну електронними повідомленнями, згідно якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 36 000, 00 грн на засадах строковості, поворотності і платності, у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит (далі – Правила).
Згідно з умовами Договору кредиту сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою і становить 0,7 процентів за кожен день користування кредитом.
Пунктом 2 кредитного Договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявного на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.
Пунктом 3 кредитного Договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.
Представник позивача вказує, що ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 36 000, 00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , яка вказана при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті.
Боржник свої зобо`язання за Договором належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти на загальну суму 13152,92 гривень.
Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним Договором, станом на 22.06.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 86 109,23 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 31 807,78грн, суми прострочених платежів по процентах – 33 065,45 грн, суми заборгованості по штрафам – 18 000,00 грн, суми прострочених платежів за комісією – 3 236,00 гривень.
Враховуючи вищенаведене, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судові витрати по справі, понесені при сплаті судового збору.
Позовна заява подана через систему «Електронний суд».

1б. Сторона відповідача.

07.08.2025 року представник відповідача подала відзив за позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову ТОВ просить відмовити. Заперечення проти позову мотивовані тим, що між сторонами не досягнуто згоди щодо умов користування кредитом, позивачем не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по Договору і внесення відповідачем коштів на його погашення, розрахунок заборгованості не є безспірним доказом існування заборгованості та її розміру, нарахування відсотків в розмірі більше 50% тіла кредиту є незаконним, несправедливим і таким, що порушує вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», отримання кредитором комісійної винагороди в розмірі 3 964,00 грн від суми кредиту є таким, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування», стягнення неустойки (штрафу, пені) за кредитним договором у період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону (т 1: ас 162-171).

1в. Сторона позивача.

07.08.2025 року представник ТОВ подала відповідь на відзив на позовну заяву, згідно під час укладення Договору сторони погодились його укласти з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі; примірники електронного Договору, акцепту та оферти на його укладення, є їх оригіналами; ТОВ надало позичальнику грошові кошти в розмірі 36 000,00 грн шляхом їх перерахування на її банківську карту; зробивши часткову оплату з метою виконання умов Договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору; всі платежі відповідача за Договором були враховані у розрахунку заборгованості за Договором; процентна ставка була погоджена сторонами Договору і кредитодавець жодним чином не обмежував час на ознайомлення позичальника з умовами Договору; нарахування комісії відповідає вимогам чинного законодавства та умовам Договору (т 1: ас 113-145).

1г. Сторона відповідача.

15.08.2025 року представник відповідача подала додаткові пояснення у справі, згідно яких позивач жодним чином не спростував належними доказами заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, стосовно відсутності доказів перерахування коштів, безпідставності та необгрунтованості стягнення з відповідача заборгованості за комісією, штрафами, а також стягнення завищеного розміру відсотків; нарахування неустойки суперечить п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України; отримання кредитором комісійної винагороди є таким, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування»; нарахування відсотків в розмірі більше 50% тіла кредиту є незаконним і таким, що порушує вимоги Закону України «Про захист прав споживачів»; за відсутності первинних бухгалтерських документів позовні вимоги ТОВ є недоведеними і необгрунтованими (т 1: ас 203-208).

1д. Сторона позивача.

15.08.2025 року представник позивача подав додаткові пояснення у справі, згідно якого надана позивачем довідка з платіжної системи є належним, допустимим та достатнім доказом перерахування кредитних коштів відповідачу за Договором, як і розрахунок заборгованості, що є документами первинної бухгалтерської документації. Інші доводи, наведені представником ТОВ у додаткових поясненнях, фактично відповідають змісту позовної заяви і відповіді на відзив на позовну заяву.

2. Рух справи в суді.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2025 року, справа передана на розгляд головуючому судді Шептицькій Н.В. (ас 101).
Ухвалою головуючого судді від 04.07.2025 року позовна заява призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (ас 102-103).
Ухвалою суду від 21.08.2025 року розгляд справи відкладено, визнано явку представника позивача і відповідача в судове засідання обов`язковою (т 1: ас 237-238).
01.10.2025 року представник відповідача – адвокат Шелудько О.О. подала заяву, згідно якої вона більше не представляє права та інтереси ОСОБА_1 (т 2: ас 22).
Ухвалою суду від 01.10.2025 року розгляд справи відкладено (ас 26-27).
В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з відсутністю у суду відомостей про повідомлення відповідача про день, час і місце розгляду справи, оскільки всі судові повідомлення, надіслані за місцем її реєстрації, були повернуті без вручення звідміткою уповноваженої особи «Укрпошти»: «Повертається. Адресат відсутній».
Ухвалою суду від 24.02.2026 року розгляд справи був відкладений, задоволено клопотання сторони позивача і витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, що містить банківську таємницю і стосується предмета спору (Т 2: ас 76-79).
30.03.2026 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла витребувана судом інформація (Т 2: ас 92- 98). 

3. Правова позиція сторін в судовому засіданні.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.
20.02.2026 року представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (т 2: ас 23).
Представник відповідача в судовому засіданні 19.08.2025 року позовні вимоги не визнала з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, у задоволенні позову просила відмовити.
Відповідач був вчасно і належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, у тому числі і через неодноразові оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Суд ухвалив: проводити розгляд справи у відсутності учасників справи, згідно ч.1 ст.223, ч.1 ст.279 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України,у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття рішення у цій справі є 27.04.2026 року - дата складення повного судового рішення.

4. Встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази на їх підтвердження.

Дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення позовної заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд встановив наступне.
Судом установлено, що 21.11.2024 року між сторонами укладено Договір, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п.2.1 Договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 36 000, 00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором та Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».
Строк, на який надається кредит: 24 тижні (п.2.3. Договору).
Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 0,7% фіксована (п.2.4. Договору).
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку (п.2.4. Договору).
Відповідно до п. 2.5. Договору комісія за надання кредиту 900,00 гривень. Розмір комісії, встановлений цим пунктом Договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.
Загальний розмір наданого кредиту: 36 000 грн (п.2.6. Договору).
Строк дії Договору: до 08.05.2025 року (п. 2.7. Договору).
Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 73 616,82 грн (п.2.8. Договору).
Відповідно до п. 2.10. Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка: 2432,42 процентів.
Дата видачі кредиту: 21.11.2024 року (п. 2.12. Договору).
Дата повернення кредиту: 08.05.2025 року (п. 2.13. Договору).
Пунктом 4.2.2. кредитного Договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.
В розділі 12. Реквізити та підписи сторін Договору відповідач зазначила номер електронного платіжного засобу: № НОМЕР_2 .
Договір підписано відповідачем електронним підписом - одноразовим ідентифікатором UA-7128.
Зі змісту анкети клієнта слідує, що відповідачем зазначено фактичну адресу її проживання та адресу місця реєстрації, паспортні дані, ідентифікаційний код, телефон та номер банківського рахунка для перерахування коштів.
Згідно повідомлення ТОВ «ПрофітГід», 21.11.2024 року була проведена успішна транзакція, а саме номер транзакції, номер замовлення, сума: 36 000, 00 грн, дата та час проведення, номер платіжної картки: № НОМЕР_2 , емітент платіжної картки: PRIVAT BANK, код авторизації, опис: перерах. коштів ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 зг. До кредитного дог. №514688-КС-001 від 21.11.2024 без ПДВ.
Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором станом на 22.06.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 86 109,23 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 31 807,78грн, суми прострочених платежів по процентах – 33 065,45 грн, суми заборгованості по штрафам – 18 000,00 грн, суми прострочених платежів за комісією – 3 236,00 гривень.

Дані обставини підтверджуються дослідженими безпосередньо в судовому засіданні письмовими доказами: розрахунком заборгованості (т 1: ас 11-12), довідкою про стан заборгованості (т 1: ас 13), паспортом споживчого кредиту (т 1: ас 14-16), Договором (т 1: ас 17-26), пропозицією укласти Договір з додатком (т 1: ас 27-38, 39-50), прийняттям пропозиції укласти Договір з додатком (т 1: ас 51-61), візуальною формою послідовності дій клієнта (т 1: ас 62), анкетою клієнта (т 1: ас 63), підтвердженням ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів (т 1: ас 64), правилами надання споживчих кредитів ТОВ (т 1: ас 65-77), договором про надання послуг №ПГ-5 від 04.11.2020 року з додатком (т 1: ас 146-150, 150зв-151), повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» з випискою (т 2: ас 92, 93-97).

5. Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_1 ) взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем (ТОВ «Бізнес Позика») за Договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

6. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст.3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.627 ЦК України та ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ч.1 ст.212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).
Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).
Згідно ч.6 ст.11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

7. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 21.11.2024 року відповідач та ТОВ «Бізнес Позика» уклали Договір шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», на зазначених вище умовах.
Позивачем доведено, що відповідачу було видано кредитні кошти у розмірі 36 000,00 грн шляхом перерахування на її картковий рахунок № НОМЕР_2 .
Встановлено, що відповідач належним чином взяті на себе обов`язки за Договором не виконала, чим допустила заборгованість перед позивачем, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 31 807,78 грн, суми прострочених платежів по процентах – 33 065,45 грн, суми прострочених платежів за комісією – 3 236,00 гривень.

Позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених Кредитним договором, презумпція правомірності якого не спростована.
Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ є підставними, обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного.
Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 36 000,00 грн, відповідачем не здійснено всіх платежів на погашення заборгованості по тілу кредита , суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, процентах і прострочених платежів за комісією.

Водночас, суд не погоджується з вимогою позивача про стягнення з відповідача заборгованості по штрафах в сумі 18 000,00 грн, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи вищенаведене, боржник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за кредитними договорами, а нараховані кошти підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Крім того, суд зазначає, що  у Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012 вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу».
Статтею 4 ЦК України встановлено, що інші закони України приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до ЦК України, які мають розглядатися одночасно.
Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе.
Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України.
Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України.
Разом з тим при існуванні складної змістової колізії застосуванню підлягають норми того нормативно-правового акта, який повно та точно врегульовує конкретні правовідносини, містить чіткі та зрозумілі положення, які забезпечують передбачуваність законодавства та відповідають законним очікуванням суб`єктів правовідносин.
У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) знайшов своє застосування принцип правової визначеності. Цей Суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and others v. the United Kingdom) та ін.).
Верховний Суд неодноразово вказував, що він виходить із таких вимог до національних нормативно-правових актів, щоб вони вважалися законом для цілей Конвенції: 1) нормативно-правовий акт повинен бути доступним: громадянинові як орієнтир правової поведінки і її наслідків, достатнім за тих правових норм, що застосовуються у конкретній справі; 2) норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з необхідною точністю (справа «Санді Таймз проти Сполученого Королівства» The Sunday Times v. The United Kingdom № 1 заява 6538/74 пункт 46). У справі «Кантоні проти Франції» (Cantoni v. France) Суд зазначив, що закон має відповідати якісним вимогам: бути доступним і передбачуваним.
Аналіз нормативно-правових актів дає підстави стверджувати, що саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) найбільш повно та точно врегульовували цивільні правовідносини щодо визначення умов підстав нарахування неустойки за кредитним договором за відповідним правочином.
Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що Закон України №3498-1Х від 22.11.2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», як на підставу правомірності нарахування та стягнення з відповідача 18 000,00 грн штрафу, згідно ст.625 ЦК України, до спірних правовідносин не може бути застосований.
Суд, враховуючи положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині вимоги про стягнення заборгованості по штрафах в сумі 18 000,00 гривень.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази, кожен окремо і в сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором в розмірі 68 109,23 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 31 807,78 грн, суми прострочених платежів по процентах – 33 065,45 грн, суми прострочених платежів за комісією – 3 236,00 гривень. В задоволенні вимоги про стягнення заборгованості по штрафах в сумі 18 000,00 грн на підставі ст.625 ЦК України слід відмовити.

Посилання сторони відповідача на те, що не надано кредитний договір, детальний та зрозумілий розрахунок заборгованості, докази фактичного отримання нею грошових коштів, докази правомірності нарахування відсотків, спростовуються дослідженими письмовими доказами, наданими стороною позивача. 
Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
В судовому засіданні встановлено, що відсотки нараховані у повній відповідності до умов Договору і посилання сторони відповідача, що процентна ставка в Договорі суперечить принципам цивільного законодавства є власним тлумаченням норм цивільного законодавства.
Інші заперечення на позовні вимоги сторони позивача фактично є незгодою з умовами Договору, проте з якими відповідач погодилась, підписавши Договір. Договір або окремі його умови не визнані судом недійсними. Договір та/або окремі його умови не є нікчемними. Незгода відповідача з умовами Договору не є підставою для відмови у задоволенні позову.

8. Розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (2 422,40 грн).
Позовна заява з доданими до неї матеріалами позивачем подано через систему «Електронний суд» та сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 гривень.
Враховуючи, що судовий збір сплачений в мінімальному розмірі, що встановлений пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Законом України «Про судовий збір», а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 2 422,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 83, 141, 223, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274-279ЦПК України, суд
у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за Договором №514688-КС-001 від 21.11.2024 року в розмірі 68 109 (шістдесят вісім тисяч сто дев`ять) 23 (двадцять три) копійки, з яких: 31 807 (тридцять одну тисячі вісімсот сім) гривень 78 (сімдесят вісім) копійок заборгованість за тілом кредиту, 33 065 (тридцять три тисячі шістдесят п`ять) гривень 45 (сорок п`ять) копійок заборгованість по процентах, 3 236,00 (три тисячі двісті тридцять шість) гривень заборгованість за комісією.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок судового збору.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», місцезнаходження: 01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, код ЄДРПОУ: 41084239.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Дата складення повного тексту рішення суду: 27.04.2026 року.

Головуючий суддя Шептицька Н.В.