ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/14446/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу Спільного Українсько-Естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» (далі - Товариство) 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2026 (головуючий - суддя Сибіга О.М., судді: Алданова С.О., Корсак В.А.)

у справі за позовом Товариства
до Антимонопольного комітету України (далі - АМК, Комітет)
про визнання недійсним рішення.

ВСТУП
Причиною звернення до Верховного Суду є наявність / відсутність правових підстав для забезпечення позову.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову

1. Товариство звернулося до суду з позовом до Комітету, в якому просило визнати недійсним рішення Комітету від 23.10.2025 № 697-р «Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31 липня 2025 року № 370-р таким, дія якого не зупиняється» (далі - Рішення АМК № 697-р).

2. Також від Товариства надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення виконання Рішення АМК № 697-р до моменту набрання законної сили рішенням господарського суду у справі. 

3. За доводами заявника, 23.10.2025 Комітет прийняв оскаржуване рішення, згідно з яким вирішив: 

«Визнати рішення Антимонопольного комітету України від 31 липня 2025 року № 370-р таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним, переглядом відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Рішення Антимонопольного комітету України від 31 липня 2025 року № 370-р підлягає виконанню у двомісячний строк з дня його одержання незалежно від порушення господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним; переглядом відповідного рішення (постанови) господарського суду». 

4. Отже, Рішення АМК № 697-р прийнято на виконання рішення Комітету від 31.07.2025 № 370-р, яке оскаржується заявником в межах господарської справи № 910/11233/25.

5. Рішення АМК № 697-р заявник також вважає протиправним, а тому, за доводами останнього, незастосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання Рішення АМК № 697-р призведе не тільки до ускладнення поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а й взагалі до припинення функціонування позивача, як суб`єкта господарювання.

6. У зв`язку з наведеним, на думку заявника, існують підстави для застосування заходів забезпечення позову, передбачених статтями 136, 137 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) шляхом зупинення виконання Рішення АМК № 697-р до вирішення спору по суті.

Короткий зміст судових рішень

7. Господарський суд міста Києва ухвалою від 25.11.2025 у справі № 910/14446/25 (головуюча - суддя Бондаренко-Легких Г.П.), зокрема, заяву Товариства про забезпечення позову задовольнив частково: зупинив дію Рішення АМК № 697-р в частині негайного стягнення з Товариства штрафу у розмірі 2 432 403 190,00 грн. 

8. Ухвалу суду першої інстанції мотивовано, зокрема, тим, що у Рішенні АМК № 697-р механізмом захисту суспільного інтересу, на думку Комітету, є виконання рішення про накладення штрафних санкцій з метою: (1) покарання суб`єкта господарювання, (2) стимулювання до припинення порушень, (3) запобігання порушенням у майбутньому. Проте питання наявності порушення є предметом судового розгляду у справі № 910/11233/25, розгляд якої триває. У випадку встановлення судом у справі № 910/11233/25 відсутності в діях Товариства ознак порушення, з одночасним фактичним виконанням рішення про накладення штрафу, ймовірність чого існує та є об`єктивно можливою, захист прав позивача буде неефективним та об`єктивно утрудненим, зважаючи на той фінансовий тягар, який Товариство має понести до перегляду рішення Комітету судом. У разі не вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді зупинення дії Рішення АМК в частині негайного стягнення з Товариства штрафу до здійснення судового контролю правомірності рішення, втручання у права позивача буде очевидно свавільним, а відмова у забезпеченні позову унеможливить ефективний захист його прав та інтересів. 

9. При вжитті заходів забезпечення позову суд також враховав ризик настання несприятливих наслідків для Товариства, яке забезпечує доставку лікарських засобів до аптечних закладів, до закладів охорони здоров`я всіх форм власності, у тому числі, у військові шпиталі та здійснює імпорт лікарських засобів, тому Товариство віднесено до критично важливих підприємств для функціонування та діяльності економіки. 

10. Також місцевий господарський суд урахував влучання у чотири склади позивача в результаті збройної агресії, що спричинило пошкодження та/або знищення майна позивача, та вплинуло на його господарську діяльність, а тому, як зазначив суд першої інстанції, не застосування заходів забезпечення позову може призвести до ще більш суттєвого погіршення становища позивача, що, в кінцевому рахунку, призведе до порушення гарантій прав позивача, передбачених статтями 61, 62 Конституції України.

11. Північний апеляційний господарський суд постановою від 16.04.2026 зі справи № 910/14446/25 апеляційну скаргу АМК на ухвалу суду першої інстанції від 25.11.2025 задовольнив; названу ухвалу скасував; у задоволенні заяви Товариства про забезпечення позову відмовив.

12. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, тим, що частина п`ята статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є спеціальною нормою, яка застосовується до правових відносин, що регулюються цим Законом, і згідно з якою дія рішення АМК може бути зупинена господарським судом лише за наявності достатніх підстав. Водночас право суду зупинити дію оскаржуваного рішення Комітету за заявою, поданою суду відповідно до частини п`ятої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», не може розглядатися як підстава для забезпечення позову в порядку приписів статей 136, 137 ГПК України. 

13. За висновками суду апеляційної інстанції, зупинення дії Рішення АМК призведе до продовження позивачем діяльності на противагу рішенню Комітету від 31.07.2025 № 370-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», згідно з яким така діяльність визнана протиправною (здійснення антиконкурентних узгоджених дій), тобто заявник продовжуватиме здійснювати протиправну поведінку без будь-яких наслідків, що шкодить в цьому конкретному випадку суспільним інтересам та є несумісним із цілями забезпечення позову, які визначені ГПК України.

14. За наведених обставин, та враховуючи правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.03.2026 зі справи № 910/14711/25, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність передбачених статтями 136, 137 ГПК України підстав для задоволення заяви Товариства про забезпечення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

15. Товариство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2026 у справі № 910/14446/25, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 про вжиття заходів забезпечення позову залишити в силі. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи касаційної скарги 

16. За доводами скаржника, підставою касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права; скаржник стверджує, що при ухваленні оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції порушив положення статей 136, 236, 282 ГПК України щодо підстав забезпечення позову (апеляційний суд вирішив питання обґрунтованості позову на стадії розгляду заяви про забезпечення позову); відмовляючи у забезпеченні позову, суд апеляційної інстанції фактично оцінив обґрунтованість позовних вимог по суті, оскільки наперед встановив, що позивач здійснює «протиправну поведінку» в ситуації, коли питання наявності порушення є предметом окремого судового розгляду (справа № 910/11233/25, яка ще не завершена); суд не дослідив підставу, яка є релевантною в цьому спорі, а саме, наявність ризику неефективного захисту прав позивача у разі незастосування заходів забезпечення; суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що право суду зупинити дію рішення АМК за заявою, поданою відповідно до частини п`ятої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон № 2210-III) не може розглядатися як підстава для забезпечення позову в порядку приписів статей 136, 137 ГПК України.

17. Також у касаційній скарзі скаржник зазначає про необхідність відступлення від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.03.2026 у справі № 910/14711/25 щодо неможливості окремого забезпечення позову у справі про визнання недійсним рішення АМК за частиною четвертою статті 48 Закону № 2210-III.

18. На думку скаржника, апеляційний суд проігнорував усталену практику Верховного Суду, яка прямо застосовується до цього спору; відмова у забезпеченні позову порушує статтю 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтю 1 Першого протоколу до неї.

Позиція інших учасників справи 

19. У відзиві на касаційну скаргу АМК заперечує проти доводів Товариства, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін як таку, що прийнята з дотриманням норм права.

Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

20. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2026 для розгляду справи № 910/14446/25 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.

21. Верховний Суд ухвалою від 14.05.2026 відкрив касаційне провадження у справі № 910/14446/25 за вказаною касаційною скаргою у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

22. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

23. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

24. Предметом касаційного оскарження є постанова Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2026 у справі № 910/14446/25, якою скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 щодо часткового задоволення заяви про забезпечення позову та зупинення дії Рішення АМК № 697-р в частині стягнення з Товариства штрафу.

25. Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права при постановленні оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд виходить з того, що інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту, матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

26. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

27. Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

27.1. Отже, суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені у частині першій статті 137 ГПК України, та інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

28. Верховний Суд виходить з того, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного спору.

29. Як наголосив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 16.06.2011 № 5-рп/2011 регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише позивача, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв домірності (пропорційності).

30. У справах, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, Верховний Суд вже надавав правові висновки у вирішенні питання щодо наявності / відсутності підстав для забезпечення позову.

30.1. У постанові від 16.03.2026 у справі № 910/11233/25 Верховий Суд виснував, зокрема, таке:

« 31. З наведених норм права вбачається, що певні рішення АМК, визначені частиною першою статті 48 Закону № 2210-III, зокрема, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, встановлюють певні обставини та не зобов`язують суб`єктів вчиняти подальші дії на їх виконання. Натомість інші рішення АМК, визначені частиною першою статті 48 Закону № 2210-III, зокрема, про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зобов`язання органу влади чи місцевого самоврядування скасувати або змінити прийняті ними рішення чи розірвати угоди, про примусовий поділ суб`єкта господарювання, накладення штрафу, блокування цінних паперів, усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зобов`язують суб`єктів вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення на виконання цих рішень.

32. Враховуючи це, наведені норми статей 48, 56, 60 Закону № 2210-III розмежовують поняття 1) зупинення дії та 2) зупинення виконання рішень органів АМК. Зупинення дії рішення АМК полягає в тому, що таке рішення або його частина не діють протягом часу їх зупинення, відповідно, не створюють наслідків для зазначених у них суб`єктів, у тому числі щодо їх виконання. У свою чергу, зупинення виконання рішення АМК не зупиняє його дію, проте зупиняє виконання зазначеними в ньому суб`єктами зобов`язань, покладених на них цим рішенням.

33. При цьому, наведені норми статей 48, 56, 60 Закону № 2210-III передбачають такий механізм. За загальним правилом прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу АМК не зупиняє його виконання.

Проте, якщо рішення АМК прийняте згідно з частиною першою статті 48 Закону № 2210-III, порушення судом провадження у справі про визнання його недійсним зупиняє виконання такого рішення на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного судового рішення (постанови) та не вимагає окремого рішення суду для цього.

Разом із тим, з метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання АМК може прийняти рішення про визнання свого рішення, таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним або переглядом відповідного судового рішення (постанови), за умови якщо судом раніше не було зупинено дію такого рішення АМК.

Таке рішення АМК про визнання свого рішення таким, дія якого не зупиняється, в силу частини четвертої статті 60 Закону № 2210-III має наслідком також незупинення виконання цього рішення. При цьому, незалежно від прийняття АМК такого рішення, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу АМК.

Оскільки зупинення дії рішення АМК включає в себе зупинення його виконання, господарський суд в залежності від обставин справи може прийняти рішення як про зупинення дії, так і про зупинення виконання такого рішення повністю або в частині».

30.2. У постанові від 26.03.2026 у справі № 910/14711/25 Верховний Суд виснував, зокрема, таке:

« 44. Аналіз статей 48, 56, 60 Закону № 2210-III та правових висновків Верховного Суду щодо їх застосування, надає Верховному Суду можливість виснувати, що виконання рішення АМК, прийнятого, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 Закону № 2210-III, зупиняється у разі порушення судом провадження у справі про визнання таких рішень недійсними. Водночас, АМК має право, а відтак має повноваження (з метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання) прийняти мотивоване рішення про визнання рішення, яке прийняте, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 Закону № 2210-III, таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним або перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, і таке рішення АМК в силу частини четвертої статті 60 Закону № 2210-III обумовлює незупинення виконання оскаржуваного рішення. В свою чергу, суд має право, тобто суд має повноваження зупинити дію саме оскаржуваного рішення АМК, зокрема, передбаченого частиною першою статті 48 Закону № 2210-III, (незалежно від прийняття АМК рішення про незупинення його дії) у разі наявності достатніх підстав. 

44.1. Отже, оскільки зупинення дії рішення АМК, прийнятого, зокрема, відповідно до частини першої статті 48 Закону № 2210-III, зупиняє саме його юридичну силу на час розгляду справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, що відповідно унеможливлює його використання як підстави для виконання, а тому має наслідком зупинення його виконання, господарський суд в залежності від обставин справи за наявності достатніх підстав має право прийняти рішення про зупинення дії рішення АМК, прийнятого відповідно до частини першої статті 48 Закону № 2210-III (повністю або частини), що і матиме наслідком зупинення виконання рішення АМК, прийнятого відповідно до частини першої статті 48 Закону № 2210-III, що оскаржується суб`єктом господарювання у справі про визнання недійсними саме цих рішень АМК. 

45. За наведеного, Верховний Суд зазначає, що всі питання, пов`язані з зупиненням дії рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону № 2210-III, мають вирішуватися господарським судом, який розглядає справу про визнання рішення АМК, прийнятого, зокрема, відповідно до частини першої статті 48 Закону № 2210-III, недійсним.

46. Саме під час розгляду справи про визнання недійсним рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону № 2210-III, господарський суд у разі подання позивачем заяви про зупинення його дії, має дослідити та надати оцінку: мотивам рішення АМК про незупинення дії рішення АМК; доводам позивача на обґрунтування його заяви про наявність достатніх підстав для зупинення дії рішення АМК, дослідити та оцінити надані сторонами докази на підтвердження їх мотивів та доводів, та прийняти обґрунтоване судове рішення.

47. При цьому, окреме зупинення судом дії або виконання рішення АМК про незупинення дії або зупинення виконання рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону № 2210-III, нормами статей 48, 56, 60 Закону № 2210-III не передбачено, адже норма частини четвертої статті 60 цього Закону передбачає, що АМК може прийняти рішення про незупинення дії рішення, яке прийняте відповідно до частини першої статті 48 Закону № 2210-III, в той час як норма частини п`ятої цієї статті встановлює, що суд незалежно від прийняття АМК рішення про незупинення рішення АМК, має право зупинити дію рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону № 2210-III, за наявності достатніх підстав.

48. Отже, зазначені норми статей 48, 60 Закону № 2210-III регулюють відносини зупинення дії або виконання саме рішення АМК, прийнятого відповідно до частини першої статті 48 Закону № 2210-III, а не рішення АМК про незупинення дії або виконання такого рішення АМК.

49. Верховний Суд враховує, що рішення АМК про незупинення дії рішення АМК, прийнятого, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 Закону № 2210-III, не створює самостійних наслідків для суб`єктів господарювання, не покладає на них ніяких зобов`язань, а лише «відновлює перебіг строків», передбачених абзацом першим частини третьої статті 56 Закону № 2210-III (щодо сплати штрафу) та дію встановлених зобов`язань у рішеннях АМК, прийнятих відповідно до частини першої статті 48 Закону № 2210-III.

49.1. В свою чергу, у разі наявності достатніх підстав і незалежно від прийняття АМК рішення про незупинення дії рішення АМК, прийнятого, зокрема, відповідно до частини першої статті 48 Закону № 2210-III, суд має право зупинити дію цього рішення. 

50. Оскільки наслідки для суб`єктів господарювання та зобов`язання з виконання виникають саме з рішення АМК, прийнятого відповідно до частини першої статті 48 Закону № 2210-III, норми статей 48, 60 Закону № 2210-III передбачають можливість зупинення дії лише цих рішень АМК, що і матиме наслідком зупинення виконання».

31. Скаржник просить Суд відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.03.2026 зі справи № 910/14711/25 щодо неможливості окремого забезпечення позову у справі про визнання недійсним рішення АМК за частиною четвертою статті 48 Закону № 2210-ІІІ.

32. За доводами скаржника, висновок про те, що Рішення АМК № 697-р не створює самостійних наслідків для заявника, позбавляє позивача будь-якої процесуальної гарантії захисту у цій справі, оскільки позивач не може ні зупинити Рішення АМК № 697-р через постанову суду апеляційної інстанції, ані зупинити рішення АМК № 370-р, оскільки це рішення є предметом оскарження в іншій справі. Така ситуація, за доводами скаржника, прямо суперечить статті 55 Конституції України, яка гарантує кожному право на ефективне оскарження рішень органів державної влади.

33. Щодо наведеного Суд зазначає таке.

34. Відповідно до частини першої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.

35. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 303 ГПК України).

36. Основним завданням Верховного Суду є забезпечення сталості та єдності судової практики (частини перша статті 36 Закону «Про судоустрій і статус суддів»).

37. Отже, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій, Верховний Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення або підходи застосовані в цих рішеннях мають бути очевидно застарілими внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання, враховуючи зміни, що відбулися в суспільних відносинах, у законодавстві, практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ); існування невідповідності критерію «якість закону» законодавчих норм, що призвело до різного тлумачення судами (колегіями, палатами) норм права.

38. Таким чином, необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 та постановах Верховного Суду від 05.07.2022 у справі № 904/3860/19, від 28.09.2021 у справі № 910/8091/20, від 24.06.2021 у справі № 914/2614/13).

39. Водночас аргументи заявника, наведені в обґрунтування підстав для відступу від правового висновку Верховного Суду у зазначеній постанові, не є безумовною підставою для передачі справи на розгляд палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством у складі Верховного Суду. 

40. Слід зазначити, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ та Великої Палати Верховного Суду відступ від раніше сформованої правової позиції повинен мати реальне підґрунтя, про що йдеться, зокрема, у п. 70 рішення у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» («Chapman v. the United Kingdom», заява № 27238/95).

41. У інших справах Суд також неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності та при обставинах істотного і непереборного характеру (рішення у справі «Проценко проти Росії», заява № 13151/04, п. 26); відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення «помилки, що має фундаментальне значення для судової системи» (рішення у справі «Сутяжник проти Росії», заява № 8269/02, п. 38).

42. У справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05) ЄСПЛ у пунктах 34-39 рішення наголосив на такому: коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується; сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі «передбачуваності» у контексті Конвенції; завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці (рішення у справі «Горжелік та інші проти Польщі» (Gorzelik and Others v. Poland) [ВП], заява № 44158/98, п. 65); у цьому зв`язку не можна недооцінювати завдання вищих судів у забезпеченні уніфікованого та єдиного застосування права (рішення у справах «Тудор Тудор проти Румунії» (Tudor Tudor v. Romania), заява № 21911/03, пункти 29-30 та «Стефаніка та інші проти Румунії» (Stefanica and Others v. Romania), заява № 38155/02, пункти 36-37); неспроможність вищого суду впоратись із цим завданням може призвести до наслідків, несумісних, inter alia, з вимогами статті 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення у справі «Падурару проти Румунії» (Paduraru v. Romania), заява № 63252/00, пункти 98- 99).

43. Як зазначено вище, рішення АМК про визнання свого рішення таким, дія якого не зупиняється, в силу частини четвертої статті 60 має наслідком також незупинення виконання цього рішення. При цьому, незалежно від прийняття АМК такого рішення, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу АМК. Зазначеним спростовується довід скаржника про неможливість зупинити (за наявності відповідних правових підстав та доведеності заявником необхідності вжиття заходів забезпечення позову) у судовому порядку дію рішення АМК № 370-р, яке є предметом оскарження в іншій судовій справі, через дію Рішення АМК № 697-р.

44. Ураховуючи наведені висновки, колегія суддів не вбачає вагомих та достатніх аргументів, які б свідчили про необхідність відступу від правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.03.2026 зі справи № 910/14711/25 та, відповідно, підстав для передачі цієї справи на розгляд судової палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду у порядку частини першої статті 302 ГПК України.

45. Судом апеляційної інстанції установлено, що рішенням АМК № 370-р, зокрема, визнано: Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та частиною третьою статті 6 Закону № 2210-III, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які полягають у встановленні протягом березня 2020 - грудня 2023 року однакових та/або подібних цін реалізації лікарських засобів, зокрема Спазмалгону, Евказоліну аква та інших лікарських засобів, з урахуванням відсутності чітких та прозорих механізмів ціноутворення, при тому, що аналіз ситуації на ринку оптової реалізації лікарських засобів спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій, які призвели до обмеження конкуренції на ринку оптової реалізації лікарських засобів.

46. Цим рішенням АМК за вчинене порушення на Товариство накладено штраф у розмірі 2 432 403 190 грн та встановлено зобов`язання припинити порушення.

47. Товариство звернулося до суду з позовом про визнання недійсним та скасування рішення АМК № 370-р від 31.07.2025 у частині, що стосується Товариства. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2025 прийнято позовну заяву Товариства до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11233/25.

48. АМК 23.10.2025 прийняло рішення № 697-р, яким рішення АМК № 370-р від 31.07.2025 визнав таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним, переглядом відповідного рішення (постанови) господарського суду.

49. Рішення мотивоване тим, що основним завданням АМК відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції, а абзацом четвертим статті 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

50. Відповідно до пункту 23 рішення АМК від 23.10.2025 № 697-р дії, зокрема, Товариства, які полягали у встановленні протягом березня 2020 - грудня 2023 року однакових та/або подібних цін реалізації лікарських засобів, зокрема Спазмалгону, Евказоліну аква та інших, з урахуванням відсутності чітких та прозорих механізмів ціноутворення, при тому, що аналіз ситуації на ринку оптової реалізації лікарських засобів спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій відповідачами, безпосередньо й негативно впливають на формування ціни лікарського засобу для кінцевих споживачів (закладів охорони здоров`я, населення), захист прав яких забезпечує АМК відповідно до статей 3 та 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України».

51. Питання ціноутворення лікарських засобів становить питання інтересів національної безпеки, оскільки Указом Президента України від 05.02.2025 № 69/2025 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.02.2025 «Про подальшу реалізацію програм підтримки українців на основі гарантування економічної стійкості держави та посилення заходів очищення фінансової системи України» та Указом Президента України від 12.02.2025 № 82/2025 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12.02.2025 «Про додаткові заходи щодо забезпечення доступності лікарських засобів для українців».

52. За обставинами цієї справи, звернення позивача із заявою про забезпечення позову обумовлено тим, що АМК прийняв Рішення № 697-р, відповідно до якого дія оскаржуваненого рішення АМК № 370-р не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним. 

53. Суд зазначає, що ураховуючи висновки, які викладені у пунктах 45-47 постанови Верховного Суду від 26.03.2026 у справі № 910/14711/25, всі питання, пов`язані з зупиненням дії рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону № 2210-III, мають вирішуватися господарським судом, який розглядає справу про визнання рішення АМК, прийнятого, зокрема, відповідно до частини першої статті 48 Закону № 2210-III, недійсним. Окреме зупинення судом дії або виконання рішення АМК про незупинення дії або зупинення виконання рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону № 2210-III, нормами статей 48, 56, 60 Закону № 2210-III не передбачено.

54. З огляду на наведені висновки, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову та ухвалення рішення про відмову в задоволенні заяви Товариства, втім з мотивів, викладених у цій постанові.

55. Інші доводи касаційної скарги, з огляду на міркування, викладені у цій постанові, Суд визнає як такі, які не впливають на застосування статей 136 - 140 ГПК України у процесуальному сенсі, а, відтак, відхиляє. 

56. Доводи АМК, викладені у відзиві, беруться до уваги Касаційним господарським судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

57. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» та у справі «Трофимчук проти України», зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

58. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваного судового рішення за результатами перегляду справи в касаційному порядку знайшли своє часткове підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї постанови.

59. Відповідно до частини першої статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

60. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 311 ГПК України).

61. Верховний Суд, переглянувши оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, у зв`язку з чим постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, з мотивів, викладених у цій постанові.

Судові витрати

62. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, адже оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін з мотивів, викладених у цій постанові.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 311, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Спільного Українсько-Естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2026 у справі № 910/14446/25 залишити без змін з мотивів, викладених у цій постанові. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов