УХВАЛА

27 квітня 2026 року

м. Київ

справа №160/16303/25

адміністративне провадження №К/990/15395/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Желєзного І.В., Мельник-Томенко Ж.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі №160/16303/25, за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання незаконним протоколу та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, в якому просив:
- визнати незаконним протокол Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 31 березня 2025 року № 2025-0331-1745 щодо залишення без змін постанови про причинний зв`язок захворювань за свідоцтвом про хворобу військово-лікарської комісії КНП "Павлоградська лікарня інтенсивного лікування" Павлоградської міської ради від 24 травня 2023 року № 196 щодо ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України скасувати постанову про причинний зв`язок захворювань за свідоцтвом про хворобу військово-лікарської комісії КНП "Павлоградська лікарня інтенсивного лікування" Павлоградської міської ради від 24 травня 2023 року № 196 щодо ОСОБА_1 та визнати: "Післяопераційний гіпотиреоз (08 березня 2023 року) важкого ступеня, стадія медикаментозної компенсації. Гіпертонічна хвороба І ступеня, АГ-1, ризик 2. СН0. Варикозна хвороба вен лівої нижньої кінцівки. ХВН ІІ А. Остеохондроз, деформуючий спондильоз шийного, грудного та поперекового відділу хребта, грижі Шморля, протрузії диску С5-С6Ю С6-С7, С3-С4. Протрузії дисків L5 S1. Вертеброгенна цервікоторакалгія з помірним больовим синдромом на фоні остеохондрозу грудного, шийного відділу хребта, екструзії дисків С3-С4. Вертеброгенна двобічна люмбоішалгія з вираженим больовим та м`язово-тонічним синдромом на фоні остеохондрозу поперекового відділу хребта, відносного дегенеративного стенозу. Помірне порушення функції хребта. Хронічна лівобічна сенсоневральна приглухуватість зі сприйняттям шепітної мови 6 м на право вухо, 4 м на ліве вухо. Хронінчний вазомотрний риніт. Самотоформна вегетативна дисфункція. Астено-невротичний синдром. Міопія слабкого ступеня, ангіопатія сітківки ОU-Захворювання, ТАК, пов`язані з захистом Батьківщини".
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
06 квітня 2026 року до Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі №160/16303/25.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі скаржник зазначає про наявність підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі, визначеної у пункті 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вказуючи, що на цей час відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах
Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів під час застосування відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Отже, оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Водночас скаржником у касаційній скарзі не зазначено конкретної норми права, застосування якої потребує висновку Верховного Суду, та, відповідно, не наведено обґрунтування в чому полягає необхідність формування Верховним Судом висновку щодо застосування такої норми.
Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Отже, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, зазначеними скаржником, та викладеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.
У разі незазначення в касаційній скарзі підстав (підстави), на якій подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав) (пункт 4 частини другої статті 330 КАС України), така касаційна скарга має бути залишена без руху.
Статтею 329 КАС України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів із дня його проголошення.
У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється із дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
З оскаржуваної постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року вбачається, що її було прийнято у поряду письмового провадження та її повний текст було виготовлено у той же день, а отже, останнім днем строку на її касаційне оскарження є 16 січня 2026 року.
Касаційну скаргу направлено скаржником до Суду засобами поштового зв`язку 02 квітня 2026 року (отримано судом 06 квітня 2026 року), тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.
У касаційній скарзі скаржник просить поновити пропущений процесуальний строк, посилаючись на те, що розгляд цієї справи здійснювався у письмовому позовному провадженні без виклику сторін. Позивач зазначає, що оскаржуване судове рішення було ним отримано 27 березня 2026 року після самостійного звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповідною заявою. Також указує на те, що він не мав реальної змоги знати про винесення оскаржуваного судового рішення до його фактичного отримання, тому просить визнати наведені у заяві обставини поважними та поновити строк на касаційне оскарження.
Суд зазначає, що питання поважності причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи і належних доказів поважності пропуску процесуального строку на оскарження.
Належними доказами факту отримання копії судового рішення можуть бути, зокрема, поштовий конверт з відтиском штемпеля поштового відділення, довідка суду про дату видачі копії судового рішення тощо. 
У разі якщо скаржником копія оскаржуваного судового рішення не була отримана, належним доказом у такому випадку може бути довідка суду із зазначенням дати та способу направлення відповідного судового рішення або копія супровідного листа про направлення оскаржуваного судового рішення скаржнику, а також відомості суду про отримання адресатом копії судового рішення.
З огляду на зазначене, за відсутності належних доказів, що підтверджують дату ознайомлення скаржника зі змістом оскаржуваного судового рішення або дату отримання останнім цього рішення, а також належних доказів про наявність інших обставин, які не залежали від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання касаційної скарги, Суд не вбачає підстав визнавати поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, указані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає залишенню без руху із установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом подання до суду касаційної скарги в новій редакції із зазначенням підстав (підстави), на яких подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 КАС України підстави (підстав), з належним її обґрунтуванням; заяви про поновлення строку на касаційне оскарження, а також відповідних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин.
Керуючись статтями 44, 248, 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними підстави пропуску строку ОСОБА_1 на касаційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі №160/16303/25.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі №160/16303/25 залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів із дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що у разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, будуть визнані судом неповажними, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.
У разі невиконання вимог ухвали в іншій частині в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач:   Судді:	О.Р. Радишевська   І.В. Желєзний   Ж.М. Мельник-Томенко