Справа № 343/187/26 
Провадження № 22-ц/4808/838/26 
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої   Томин О.О.,
суддів:   Мальцевої Є.Є., Пнівчук О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на заочне рішення Долинського районного суду від 27 лютого 2026 року, ухвалене в складі судді Тураша В.А. в м. Долині, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 20 червня 2024 року між сторонами за допомогою Веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1410-1101.
Зазначено, що кредитний договір разом із правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (графіком платежів за договором), складеними відповідно до Методики Національного банку України, становлять єдиний договір, у якому визначені всі його істотні умови, з якими позичальник був попередньо ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» кредитний договір укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну комерцію».
Для підписання кредитного договору, підтвердження ознайомлення з його умовами та супутніми документами позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А7447.
Позивач вказував, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на Веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були б перераховані.
Відповідно до умов вказаного кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту – 8 400 грн; строк кредитування – 300 днів; базовий період – 14 днів; комісія за видачу кредиту – 15,00% від суми кредиту; знижена % ставка – 1,20% в день; стандартна % ставка – 1,50% в день.
Умовами кредитного договору передбачено, що тип процентної ставки за користування кредитом є фіксованим, а процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування.
Позивач здійснює лише нарахування процентів за користування кредитом у межах погодженого з відповідачем строку договору та не здійснює будь-яких нарахувань (штрафів чи пені) за порушення умов договору, а проценти не є неустойкою (пенею) у разі невиконання зобов`язань відповідачем.
ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою, не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Відтак, кредитні кошти були перераховані відповідачу через партнера АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до укладеного між ними Договору № 4010 від 02 грудня 2019 року про надання послуг у системі LiqPay на картковий рахунок, зазначений в особистому кабінеті самого відповідача.
Отримавши кредитні кошти, відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором та не скористався правом відмови від нього протягом 14 календарних днів з дня укладення.
Також позивач вказав, що відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 1410-1101 від 20 червня 2024 року. Тобто вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для нього певні права й обов`язки, частину з яких було реалізовано.
Однак, в подальшому відповідач порушив умови укладеного між сторонами кредитного договору, не повернув в повному обсязі кредитні кошти та не виконав інші грошові зобов`язання перед кредитодавцем.
Станом на 29.12.2025 загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 15 393,04 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 6 318,31 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 9 074,73 грн.
З урахуванням зазначеного просить суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зазначену суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати.
Заочним рішенням Долинського районного суду від 27 лютого 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії № 1410-1101 від 20 червня 2024 року в розмірі 8 671 грн 16 коп. з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 6 318,31 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 2 352,85 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 1 419 грн 86 коп. сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» подало апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.
Зазначає, що при заповненні заявки на отримання грошових коштів відповідач сам обрав базовий період, а саме 14 днів, протягом якого він буде сплачувати саме відсотки.
В свою чергу, згідно наданого разом з позовною заявою розрахунку заборгованості за Договором 1410-1101 від 20.06.2024 станом на 29.12.2025 ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» здійснювало лише нарахування по процентах за користування кредитом (згідно п. 4.6 та п. 10.2 Кредитного договору) в строк договору (згідно п. 4.9 Договору), що погоджений між сторонами.
Позивач не нараховував відповідачу жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень статті 625 ЦК України, пеню, штраф або інших платежів за неналежне виконання умов Кредитного договору, а нарахована комісія передбачена як плата за видачу кредиту та є одноразовою.
ОСОБА_1 не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, та продовжувала користуватись кредитними коштами на погоджених умовах.
Отже, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Вважає, що позивач має законне право на нарахування процентів (згідно п. 4.6 та 10.2 кредитного договору) протягом строку договору, що визначені в п. 4.9 кредитного договору.
Щодо здійсненого судом першої інстанції перерахунку процентної ставки за період з 21.08.2024 по 15.04.2025 із застосуванням денної процентної ставки у розмірі 1% на день відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», то вважає такий неправомірним.
На дату укладення Кредитного договору № 1410-1101 – 20.06.2024 — діяли законодавчі обмеження, згідно з якими максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1,50%. Договір було укладено саме в цей перехідний період (з 23.04.2024 по 20.08.2024 включно), тому встановлена в договорі денна процентна ставка відповідала чинним вимогам законодавства та не перевищувала передбаченого граничного значення.
Так, відповідно до п. 4.12 Кредитного договору № 1410-1101 від 20.06.2024 денна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає: 1,388 процентів.
Пунктом 4.15 Договору розраховано денну відсоткову ставку у відповідності до вищезазначеної формули, яка передбачена ЗУ «Про споживче кредитування», а саме: ДПС:1,388 процентів = (ЗВСК:34 977,97грн./ЗРК:8 400,00 грн.)/t:300 днів х 100%.
Отже, денна процентна ставка передбачена пунктами 4.12 та 4.15 Договору, відповідає вимогам чинного законодавства та не перевищує встановлених законодавчих обмежень на момент укладення договору.
При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносились зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчими кредитом та загального розміру кредиту).
Тому вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до щоденно нарахованої заборгованості розмір денної процентної ставки у розмірі 1% за період з 21.08.2024 по 15.04.2025, та, як наслідок, позбавив позивача законного права на отримання процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов укладеного Договору.
Просить рішення Долинського районного суду від 27 лютого 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості за Кредитним договором № 1410-1101 від 20.06.2024 у розмірі 8 671,16 грн, а також 1 419,86 грн судового збору скасувати та прийняти нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості за Кредитним договором № 1410-1101 від 20.06.2024 в розмірі 15 393,04 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 6 318,31 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 9 074,73 грн. Судові витрати, пов`язані з розглядом цієї апеляційної скарги у встановленому законодавством порядку покласти на відповідача та стягнути їх з нього в повному обсязі на користь позивача.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 15 393,04 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, справа є малозначною в силу прямої вказівки закону.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 червня 2024 року між сторонами було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1410-1101 продукту «НА ВСЕ».
З копії Договору вбачається, що сторони погодили суму кредиту – 8 400 грн, строк кредитування – 300 днів; дата повернення (виплати) кредиту – 15.04.2025; базовий період – 14 днів; комісія за видачу кредиту – 15,00% від суми кредиту; знижена % ставка – 1,20% в день; стандартна % ставка – 1,50% в день.
Також Договором визначено: реальна річна процентна ставка на дату укладання цього договору складає 27 138,17 процентів (п. 4.10); орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 43 377,97 грн та включає в себе: суму кредиту, комісію за видачу кредиту та проценти за користування кредитом (п. 4.11); денна процентна ставка на дату укладення цього договору складає: 1,388 процентів (п. 4.12); загальні витрати за споживчим кредитом на дату укладення цього договору складають: 34 977,97 грн та включають у себе проценти за користування кредитом та комісію за видачу кредиту (якщо п. 4.7 цього Договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) (п. 4.13).
ОСОБА_1 підписала договір шляхом поставлення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля: А7447) (а.с. 11-15).
Відповідно до копії Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «НА ВСЕ», затверджених наказом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» № 51-П від 28 травня 2024 року, ці Правила є невід`ємною частиною договору та разом із договором про відкриття кредитної лінії становлять єдиний кредитний договір. Правила визначають порядок і умови відкриття ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» кредитної лінії (надання споживчих кредитів), права та обов`язки сторін, умови нарахування процентів за користування кредитом, порядок погашення заборгованості, порядок вирішення спорів, порядок внесення змін до договору та припинення договору, порядок підписання документів за допомогою електронного підпису, а також іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов договору, і регулюють правовідносини, що виникають між кредитодавцем та фізичною особою-позичальником, які є сторонами договору. ОСОБА_1 підписала зазначені Правила 20 червня 2024 року шляхом поставлення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля: А7447), чим підтвердила свою обізнаність та згоду з усіма умовами, визначеними в документі (а.с. 16-19).
У матеріалах справи міститься копія Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором про відкриття кредитної лінії № 1410-1101 продукту «НА ВСЕ`від 20.06.2024 (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України (додаток № 3), яка визначає строки платежів, кількість днів у періоді, суми кредиту, платежі за кредитом, процентні ставки, а також загальну суму витрат за кредитом, і з якої, зокрема, вбачається, що кредит на суму 8 400 грн. видано 20 червня 2024 року строком на 300 календарних днів до 15 квітня 2025 року. Відповідач підписала зазначений документ шляхом поставлення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля: А7447), чим підтвердила погодження з усіма зазначеними умовами (а.с. 19-21).
Згідно з копією Довідки про перерахування суми кредиту № 1410-1101 від 20.06.2024 кошти в загальній сумі 8 400,00 грн (видача кредиту 20.06.2024) були перераховані через платіжну систему LiqPay на банківську картку № НОМЕР_1 , реквізити якої були зазначені ОСОБА_1 при укладенні Договору (а.с. 23, 15 (зворот)).
Згідно з копією квитанції АТ КБ «ПриватБанк», ID операції НОМЕР_2 від 20.06.2024 платником ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» здійснено видачу кредитних коштів за Договором № 1410-1101 від 20.06.2024 – 8 400,00 грн на картку № НОМЕР_3 (а.с. 22).
З розрахунку заборгованості за Договором № 1410-1101 від 20.06.2024 вбачається, що загальна заборгованість ОСОБА_1 станом на 29.12.2025 становить 15 393,04 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 6 318,31 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 9 074,73 грн. Відсотки нараховано за період з 20.06.2024 по 15.04.2025 (тобто, в межах строку кредитування - за 300 календарних днів) (а.с. 24-30).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачкою. При цьому, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» належним чином виконало свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідачка отримала кредитні кошти, але належним чином не виконувала свої обов`язки за договором. Доказів погашення тіла кредиту в повному обсязі матеріали справи не містять, а тому наявні підстави для стягнення з відповідачки заборгованості по тілу кредиту у сумі 6 318,31 грн.
Щодо стягнення відсотків за користування кредитом, то суд з урахуванням вимог Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого з 21.08.2024 розмір щоденної відсоткової ставки можливий у розмірі тільки 1%, провів перерахунок та дійшов висновку про стягнення таких частково в сумі 2 352,85 грн.
Також пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд стягнув з відповідача на користь позивача 1 419,86 грн сплаченого судового збору.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону,вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Встановлено, що Кредитний договір № 1410-1101 від 20.06.2024 підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який містить набір цифрових та буквенних символів. Також вказано номер телефону, електронну пошту позичальника, номер банківської карти, на яку отримано кредит.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено.
Доказів того, що вказані персональні дані ОСОБА_1 були використані товариством для укладення кредитного договору від її імені, відповідачем не надано.
Колегія суддів звертає увагу, що договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Відтак, підписання відповідачем Договору № 1410-1101 від 20.06.2024 підтверджено належними та допустимими доказами. А останньою не надано належних та допустимих доказів того, що кредитний договір укладено від її імені іншою особою за відсутності її волевиявлення, а також доказів незаконного використання її персональних даних.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 559/1622/19 вказав, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.
Сукупність наявних у матеріалах справи доказів свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 8 400 грн за укладеним між сторонами кредитним договором та неналежне виконання позичальником зобов`язання щодо їх повернення у строки, визначені умовами договору.
Доказів, які б спростовували зазначені обставини, відповідачем не надано.
Крім того, зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 користувалася та частково сплачувала заборгованість по кредиту. Остання сплата – 29.01.2025 на суму 3 435,00 грн (а.с. 26 (зворот)).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості за Кредитним договором № 1410-1101 від 20.06.2024, в тому числі за тілом кредиту – 6 318,31 грн.
Щодо доводів апелянта про безпідставність висновку суду про часткове задоволення позову в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, апеляційний суд зазначає наступне.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, було доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Отже наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 2,5% від суми кредиту за кожен день, з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1,5% від суми кредиту за кожен день, з 20 серпня 2024 року - 1% від суми кредиту за кожен день.
Таким чином, при обчисленні розміру заборгованості за відсотками слід враховувати поетапне зменшення розміру денної процентної ставки.
За умовами Кредитного договору № 1410-1101 від 20.06.2024 строк кредитування становив 300 днів (останній день дії договору – 15.04.2025). З наданого позивачем розрахунку та умов договору вбачається, що у першому базовому періоді застосовувалася знижена % ставка – 1,20% в день (з 20.06.2024 до 03.07.2024), в подальшому з 04.07.2024 по 09.07.2024 – стандартна % ставка – 1,50% в день, з 10.07.2024 по 11.09.2024 – знижена % ставка – 1,20% в день, з 12.09.2024 по 05.10.2024 – стандартна % ставка – 1,50% в день, з 06.10.2024 по 20.11.2024 – – знижена % ставка – 1,20% в день, з 21.11.2024 по 15.04.2025 – стандартна % ставка – 1,50% в день.
Разом з тим, починаючи з 20 серпня 2024 року розмір денної процентної ставки підлягав обмеженню наведеними вище нормами Закону України «Про споживче кредитування».
Тому суд першої інстанції вірно провів розрахунки заборгованості за відсотками з урахуванням законодавчих обмежень щодо розміру денної процентної ставки та становив, що до стягнення підлягають відсотки за користування кредитом в межах визначеного строку кредитування в сумі 2 352,85 грн.
Твердження апелянта про те, що на дату укладення Кредитного договору № 1410-1101 – 20.06.2024 діяли законодавчі обмеження, згідно з якими максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1,50%, тому встановлена в договорі денна процентна ставка відповідала чинним вимогам законодавства та не перевищувала передбаченого граничного значення, є безпідставними.
Вищевказаними нормами Закону передбачено поетапне зменшення розміру денної процентної ставки. Незалежно від того, яка процентна ставка діяла на момент укладення договору.
Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства.

Також суд не бере до уваги посилання апелянта на те, що відповідно до п. 4.12 Кредитного договору № 1410-1101 від 20.06.2024 денна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає: 1,388 процентів і залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит.
З огляду на положення укладеного між сторонами кредитного договору, вказана денна процентна ставка застосовувалася б тільки за умови виконання позичальником своїх зобов`язань на умовах та у строки, визначені в Договорі.
Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач нараховував відсотки періодично за зниженою 1,20% та за стандартною відсотковою ставкою 1,50% у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору.
За таких обставин висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за нарахованими процентами також є правильними, обґрунтованими, відповідають вимогам матеріального та процесуального права та не підлягають зміні за доводами апеляційної скарги.
При цьому, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява № 18390/91).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland»), заява № 49684/99).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що заочне рішення Долинського районного суду від 27 лютого 2026 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то апеляційний суд не здійснює перерозподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції.
За вимогами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Ціна позову в цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, тому судове рішення у ній в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» залишити без задоволення.
Заочне рішення Долинського районного суду від 27 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:        О.О. Томин
Судді:        Є.Є. Мальцева
О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 13 травня 2026 року.