ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 420/29905/23
адміністративне провадження № К/990/25326/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М., 
суддів - Загороднюка А.Г., 
Мацедонської В.Е., 

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті 
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 (головуючий суддя - Білостоцький О.В.)
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024 (головуючий суддя - Ступакова І.Г., судді - Бітов А.І., Лук`янчук О.В.)
у справі № 420/29905/23
за позовом ОСОБА_1 
до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті
про визнання протиправною та скасування постанови, 

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 31.10.2022 № 332431. 
2. На обґрунтування позовних вимог позивач указує, що оскаржуваною постановою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000 грн за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Насамперед позивач зазначає про те, що не була обізнана про розгляд відносно неї справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки відповідач не повідомив позивача за адресою її місця проживання про розгляд справи відносно неї. Обґрунтовуючи протиправність спірної постанови, позивач зауважує, що відповідач на підставі припущень дійшов висновку, що позивач є автомобільним перевізником. Так, позивач посилається на те, що вона не здійснює діяльність з перевезення вантажів, жодних договорів з цього приводу з будь-якими особами не укладала, а визначення позивача автомобільним перевізником здійснено відповідачем виключно зі слів водія та на підставі того, що у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 зазначена як власник транспортного засобу Mercedes-Benz, н/з НОМЕР_1 , перевірку якого здійснено відповідачем. Позивач звертає увагу і на ту обставину, що вона фактично не є власником транспортного засобу Mercedes-Benz, н/з НОМЕР_1 . Зазначає, що ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26.04.2018 у справі № 1512/6171/2012 транспортний засіб Mercedes-Benz, н/з НОМЕР_1 передано у власність ОСОБА_2 . За наведеного, позивач вважає, що притягнута до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт незаконно. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2024, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті № 332431 від 31.10.2022 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000 грн.
4. При ухваленні рішень суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу. За висновком судів попередніх інстанцій, під час складення акту у посадової особи Уктрансбезпеки була відсутня інформація про автомобільного перевізника, тому під час розгляду по суті справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідач зобов`язаний був установити особу автомобільного перевізника, яка має нести відповідальність за абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», чого у спірних правовідносинах відповідач не здійснив, обмежившись накладенням штрафу на власника транспортного засобу. Крім того, при розгляді справи суди урахували, що відповідно до ухвали апеляційного суду Одеської області від 26.04.2018 у справі № 1512/6171/2012 транспортний засіб марки Mercedes-Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 02.02.2009, передано у власність ОСОБА_2 .
Короткий зміст касаційної скарги та її обґрунтування 
5. Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Державною службою України з безпеки на транспорті подано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, скаржник просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
6. Підставою, на якій подана касаційна скарга, скаржник указує пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Обґрунтовуючи посилання на вказану норму процесуального закону, відповідач зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: належного встановлення ознак статусу «автомобільного перевізника» у розумінні наведеної статті у випадку неспівпадіння відомостей про власника транспортного засобу, зазначених у реєстраційних документах, та фактичного власника транспортного засобу, визначеного ухвалою суду про розподіл майна подружжя, а також за відсутності відомостей про автомобільного перевізника в товарно-транспортній накладній. 
7. На обґрунтування доводів касаційної скарги відповідач зазначає, що рейдова перевірка відбулася щодо транспортного засобу, який належав позивачу. Зауважує, що з наявної в матеріалах справи копії товарно-транспортної накладної неможливо встановити особу автомобільного перевізника. Скаржник звертає увагу, що під час проведення перевірки водій транспортного засобу не повідомляв інспекторів про наявність документів, що встановлювали б правові наслідки для користування та (або) розпорядження транспортним засобом, а також не надано жодних документів для встановлення іншого перевізника. Також скаржник зазначає, що позивача було запрошено на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, проте позивач не з`явилась, жодних заперечень щодо визначення її перевізником не надала. 
Позиція інших учасників справи
8. У відзиві на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін. 
Рух касаційних скарг
9. Ухвалою Верховного Суду від 16.07.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті. 
10. Ухвалою Верховного Суду від 20.05.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи 
11. Старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківський області Сташків Б.Я. 03.10.2022 о 13 год 43 хв. на автодорозі Стрий-Чернівці (с. Павлівка) здійснено рейдову перевірку транспортного засобу марки Mercedes-Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_3 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
12. За результатами перевірки складено акт від 03.10.2022 № 324834, в якому зафіксовано порушення абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема, не оформлений протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
13. Акт перевірки підписано водієм ОСОБА_3 без зауважень.
14. Під час рейдової перевірки водій надав контролюючому органу товарно-транспортну накладну № 1190 від 03.10.2022, в якій вказано інформацію: автомобільний перевізник - відомості відсутні (не заповнена графа у ТТН), вантажовідправник ФОП ОСОБА_4 , вантажоодержувач ФОП ОСОБА_5 .
15. Акт перевірки від 03.10.2022 № 324834 направлено до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті.
16. Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області 19.10.2022 надіслав ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) запрошення на розгляд 31.10.2022 справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
17. Відомості про вручення відповідного поштового відправлення позивачу в матеріалах справи відсутні.
18. Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області 31.10.2022 винесено постанову № 332431 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачене абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 грн.
19. Вказане зумовило звернення позивача до суду з цим позовом. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Релевантні джерела права й акти їх застосування (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) 
20. Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт».
21. Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату. 
22. За приписами частини першої статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
23. Частиною першою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
24. Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
25. Абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
26. За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
27. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України). 
28. Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної скарги за правилами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд виходить із такого.
29. Зі змісту наведених у статті 1 та статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначень понять «автомобільний перевізник», «послуга з перевезення пасажирів чи вантажів» випливає, що перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами відбувається на договірних умовах із замовником, а тому за загальним правилом наявність в особи відповідного статусу може визначатися на підставі договору, або інших документів, які підтверджують здійснення перевезення вантажів на договірних умовах.
30. У статті 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
31. Згідно із пунктом 11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
32. Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом. 
33. Отже, статус перевізника може підтверджуватися, зокрема, договором про перевезення вантажу, накладними (товарно-транспортними накладними), квитанціями тощо.
34. Судами попередніх інстанцій установлено, що під час проведення перевірки посадовій особі органу Укртрансбезпеки надано товарно-транспортну накладну № 1190 від 03.10.2022, у якій відсутні відомості щодо автомобільного перевізника, а лише зазначено відомості щодо вантажовідправника (ФОП ОСОБА_4 ) та вантажоодержувача (ФОП ОСОБА_5 ).
35. Таким чином, під час проведення перевірки та складення акту № 324834 від 03.10.2022, за результатами такої перевірки, у посадової особи Уктрансбезпеки була відсутня інформація про автомобільного перевізника. 
36. Натомість, за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу до ОСОБА_1 , яка, згідно зі змістом акту перевірки, є власником транспортного засобу, та визначена відповідачем як автомобільний перевізник. 
37. За усталеною позицією Верховного Суду (постанови від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а, від 06.09.2023 у справі № 120/5064/22, від 12.10.2023 у справі № 280/3520/22 та ін.) відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).
38. Тобто, положення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.
39. Отже, першочерговим є належне установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка і у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
40. При цьому, на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.
41. За встановлених обставин у цій справі, справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт розглядалася за відсутності ОСОБА_1 . 
42. При цьому суди попередніх інстанцій установили, що Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області надіслав ОСОБА_1 запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт за адресою: АДРЕСА_1 , в той час як згідно відомостей паспорта громадянина України зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_2 .
43. Відомостей про вручення поштового відправлення позивачу про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт судами не установлено. 
44. Отже, у спірних правовідносинах відсутні підстави вважати про належне повідомлення позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. 
45. З огляду на те, що на момент проведення перевірки у посадової особи Уктрансбезпеки була відсутня інформація про автомобільного перевізника, та ураховуючи відсутність можливості у позивача спростувати під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт висновки відповідача, зафіксовані в акті перевірки, Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не може вважатися автомобільним перевізником, у зв`язку з чим до неї не могли бути застосовані санкції за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
46. Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про недоведеність відповідачем правомірності прийняття постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 31.10.2022 № 332431. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
47. Враховуючи викладене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.
48. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
49. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
50. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.
2. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024 у справі № 420/29905/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Мельник-Томенко 

Судді А.Г. Загороднюк 

В.Е. Мацедонська