Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 року Справа№200/2072/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Троянової О.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення №056550002175 від 24.10.2025 року та №056550002175 від 03.12.2025 року про відмову в перерахунку пенсії у зв`язку з переведенням з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру»; зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 16 жовтня 2025 року.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Задоволено клопотання позивача про розгляд справи без його участі. Витребувано у у Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області копію пенсійної справи, розрахунок стажу ОСОБА_1 .
За правилами частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином за допомогою програмного забезпечення «Електронний суд».
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 16.10.2025 року звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з переведенням з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», проте відповідач рішенням від 24.10.2025 року №056550002175 відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років. Зазначив, що подав скаргу на вказане рішення, проте відповідач рішенням від 03.12.2025 року №056550002175 повторно відмовив у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років з аналогічних підстав. Зазначив, що до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, необхідно зарахувати половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі денної форми навчання у розмірі 02 роки 02 місяці 28 днів. В такому випадку спеціальний стаж, який дає право на пенсію за вислугу років, становитиме 25 років 03 місяці 12 днів, необхідні для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Спірні рішення відповідача вважає протиправними, просив задовольнити позов.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. Враховуючи положення ч. 6 ст. 162 КАС України суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами у справі.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Костянтинівським МВ УМВС України в Донецькій області 21 червня 1997 року, РНОКПП НОМЕР_2 ), є особою, що претендує на переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (код ЄДРПОУ 13358826) є суб`єктом владних повноважень, органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.
Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7, 8 пункту 4 Положення).
16.10.2025 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, відповідно до якої просив здійснити перехід на інший вид пенсії – за вислугу років відповідно до п. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».
До вказаної заяви позивач додав копії паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, довідки Донецької обласної прокуратури від 13.10.2025 року №07-12184вн-25, довідку про складові заробітної плати.
Суд встановив на підставі копії трудової книжки серії НОМЕР_3 від 27 лютого 2002 року, що ОСОБА_1 навчався в Донецькому національному університеті у період з 01.09.1997 по 12.06.2002 року, підстава - диплом № НОМЕР_4 .
Крім того, суд встановив на підставі копії диплома серії НОМЕР_5 , що ОСОБА_1 закінчив у 2002 році Донецький національний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію спеціаліста. 
Згідно з додатком серії А №227809 від 12 червня 2002 року до диплома про вищу освіту серії НОМЕР_5 формою навчання ОСОБА_1 визначено денну.
Відповідно до довідки Донецької обласної прокуратури від 13.10.2025 року №07-12184вн-25 ОСОБА_1 працює в органах прокуратури з 27 лютого 2002 року по теперішній час. Стаж роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури на посадах прокурора станом на 01.09.2025 становить 23 роки 06 місяців 06 днів.
Відповідно до наказу Донецької обласної прокуратури від 15.10.2020 року №1400-к ОСОБА_2 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 3-ти річного віку з 16 жовтня 2020 року по 07 жовтня 2023 року.
Відповідно до наказу Донецької обласної прокуратури від 29 грудня 2023 року №859к ОСОБА_2 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти річного віку з 1 січня 2024 року по 22 червня 2024 року.
Відповідно до наказу Донецької обласної прокуратури від 20 червня 2024 року №469к ОСОБА_2 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 3-ти річного віку з 24 червня 2024 року по 10 березня 2027 року.
24.10.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області прийняло рішення №056550002175 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 .
Рішення обґрунтоване тим, що страховий стаж становить 25 років 06 місяців 24 дні. Спеціальний стаж, який дає право за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» становить 21 рік 1 місяць 8 днів. В тому числі половина строку навчання в юридичному вузі 02 роки 0 місяців 18 днів та інші посади за вислугу прокурорам 00 років 00 місяців 15 днів. Виходячи із вищенаведених норм чинного законодавства винесено рішення про відмову ОСОБА_2 в перерахунку пенсії у зв`язку з переведенням з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно Закону України «Про прокуратуру».
Згідно з розрахунком стажу від 24.10.2025 року ОСОБА_2 до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховано період навчання в юридичному вузі з 09.02.2000 по 26.02.2002 року, періоди роботи на посадах прокурорів органів прокуратури з 27.02.2002 по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 по 20.05.2012 року, з 21.05.2012 по 05.06.2012 року, з 06.06.2012 по 31.01.2020 року, з 01.02.2020 по 31.10.2020 року, з 01.12.2020 по 31.12.2020 року, з 01.10.2023 по 31.12.2023 року. 
До страхового стажу та до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років, не зараховано період з 01.11.2020 по 30.11.2020 року, з 01.01.2021 по 30.09.2023 року та з 01.01.2024 по 30.09.2025 року.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області зі скаргою від 18.11.2025 року, в якій просив скасувати вищезазначене рішення та перевести його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років. До вказаної скарги позивач додав копії трудової книжки, довідки про працю, довідок про складові заробітної плати, накази про надання декретної відпустки по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку, свідоцтво про народження дитини.
03.12.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області прийняло рішення №056550002175 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 .
Рішення обґрунтоване тим, що страховий стаж становить 28 років 01 місяць 01 день. Спеціальний стаж, який дає право за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» становить 23 роки 7 місяців 5 днів. Виходячи із вищенаведених норм чинного законодавства винесено рішення відмовити ОСОБА_2 в перерахунку пенсії у зв`язку з переведенням з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно Закону України «Про прокуратуру».
Згідно з розрахунком стажу від 04.12.2025 року ОСОБА_2 до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховано періоди роботи на посадах прокурорів органів прокуратури, зокрема з урахуванням періодів догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 27.02.2002 по 31.12.2003 року (01 рік 10 місяців 05 днів) та з 01.01.2004 по 30.09.2025 року (21 рік 09 місяців 00 днів), усього 23 роки 07 місяців 05 днів. До страхового стажу зараховано період навчання з 01.09.1997 по 12.06.2002 року. 
Отже, спірною обставиною у даній справі є наявність правових підстав для відмови у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з незарахуванням до вислуги років, що дає право на призначення пенсії, періоду навчання.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносин, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсійне забезпечення працівників прокуратури станом на час звернення позивача із заявою про перехід на інший вид пенсії регулюється правилами ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі – Закон №1697-VII).
Відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурорам, визнаним особами з інвалідністю I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.
Згідно з положеннями ч. 6 ст. 86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури – відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Частинами 8, 11 ст. 86 Закону № 1697-VII встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування.
Прокурорам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їхнім вибором.
Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV) визначено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно до ч. 1 ст. 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсій на інший здійснюється з дня подачі заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсій на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено постановою правління Пенсійного фонду 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі – Порядок №22-1).
За приписами абзацу сьомого пункту 1.8 розділу I Порядку №22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія – дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
Відповідно до Порядку №22-1 пункту 2.2 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку №22-1 встановлені необхідні документи, які додаються до заяви. 
Відповідно до абзаців першого-другого пункту 2.23 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку №22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
Згідно з абзацом третім пункту 2.23 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку №22-1 до заяви, поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
Відповідно до абзаців першого-другого пункту 2.24 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку №22-1 при призначенні (перерахунку) пенсії відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру» для визначення розміру пенсії за нормами Закону для розмежування джерел фінансування особа надає пакет документів, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2.1 цього розділу.
Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів (абзац другий пункту 4.1 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1).
Відповідно до пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
За приписами п. 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію зокрема: повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Так, відповідач при прийнятті рішення від 03.12.2025 року №056550002175 не зарахував до вислуги років, яка дає право на пенсію згідно зі ст. 86 Закону України № 1697-VII, період навчання позивача в Донецькому національному університеті, відповідного обґрунтування спірне рішення від 03.12.2025 року №056550002175 не містить.
Суд встановив, що позивач до заяви про перерахунок пенсії не надавав відповідачу копію диплому серії НОМЕР_5 від 12 червня 2002 року та додаток серії НОМЕР_6 від 12 червня 2002 року до вказаного диплому.
При цьому, до скарги позивач додав копію трудової книжки серії НОМЕР_3 від 27 лютого 2002 року, в якій міститься запис про період навчання в Донецькому національному університеті з 01.09.1997 по 12.06.2002 року.
Водночас, із вказаних записів неможливо встановити факт навчання саме на юридичному факультеті вищого навчального закладу та що форма навчання є денною.
Так, абзацом четвертим пункту 1.8 розділу І Порядку № 22-1 встановлено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Тобто в цьому випадку передбачена можливість призначення пенсії з дати звернення за призначенням пенсії, якщо особа подасть протягом трьох місяців додаткові документи, яких не вистачало, про що таку особу повідомлено органом Пенсійного фонду. При цьому у такому разі органом Пенсійного фонду не приймається рішення про відмову у призначенні пенсії.
Водночас, відповідач прийняв спірне рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії, не повідомивши позивача про необхідність подання додаткових документів, отже відповідач не надав позивачеві час на надання відповідних документів протягом трьох місяців, що свідчить про неправомірність дій відповідача.
Крім того, при вирішені цього спору суд керується частиною другою статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так, критерій «прийняття рішень, вчинення (не вчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».
«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень: має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
Критерій «прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії» - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.
Так, спірне рішення від 03.12.2025 року №056550002175 не містить мотивів не зарахування позивачеві до вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі статтею 86 Закону № 1697-VII половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання, яких саме документів в підтвердження стажу не надано позивачем, що свідчить про недотримання відповідачем принципів обґрунтованості та добросовісності при прийнятті рішення суб`єкта владних повноважень, дотримання яких перевіряється адміністративним судом відповідно до вимог пунктів 3, 5 частини другої статті 2 КАС України, і недотримання яких є підставою для скасування такого рішення, оскільки позивачу та суду з тексту такого рішення неможливо визначити, які саме періоди роботи в органах прокуратури не включено до вислуги років та з яких саме підстав.
З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що у даній справі відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи оскаржуване рішення використав повноваження не з метою, з якою це повноваження надано; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без дотриманням принципу рівності перед законом, дискримінаційно; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Враховуючи викладене, спірне рішення від 03.12.2025 року №056550002175 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку вийти за межі позовних вимог, задовольнивши їх шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16.10.2025 року про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років та прийняти вмотивоване рішення за наслідками розгляду заяви, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення, а також із зазначенням періодів, які не були зараховані до вислуги років, що дає право на пенсію відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» та підстав їх незарахування.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 24.10.2025 року №056550002175, суд зазначає таке.
Так, суд встановив, що позивач не погоджуючись з вказаним рішенням звернувся до начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області зі скаргою від 18.11.2025 року, відповідно до якої просив скасувати рішення від 24.10.2025 року №056550002175 та перевести його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років.
За наслідком розгляду вказаної скарги Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області прийняло нове рішення від 03.12.2025 року №056550002175, яким повторно відмовило позивачеві в перерахунку пенсії у зв`язку з переведенням з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно Закону України «Про прокуратуру».
Постановою Правління Пенсійного фонду України від 13.06.2025 року №21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 31 липня 2025 року за № 1129/44535, затверджено Порядок оскарження рішень, дій (бездіяльності) територіальних органів Пенсійного фонду України та їх посадових осіб щодо пенсійного забезпечення, надання страхових виплат та соціальних послуг (далі – Порядок №21-1), відповідно до пункту 1 якого цей Порядок визначає процедуру подання та розгляду скарг на передбачені частиною третьою статті 60-2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», частиною другою статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», частиною другою статті 16 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», частиною третьою статті 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», частиною першою статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (крім страхувальників) рішення територіальних органів Пенсійного фонду України (далі - територіальний орган Фонду), які суперечать законодавству про пенсійне забезпечення, про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, або прийняття яких виходить за межі компетенції цих органів, встановленої законом (далі - скарга).
Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку №21-1 скарга подається фізичною особою особисто або через її представника відповідно до законодавства. Скарга подається до керівника цього органу, посадовою особою якого винесено оскаржуване рішення.
Згідно з пунктом 18 Порядку №21-1 рішення за розглядом скарги в територіальному органі Фонду приймає його керівник (якщо оскаржуване рішення винесено посадовою особою територіального органу Фонду), у Пенсійному фонді України - уповноважена особа на підставі відповідного розпорядчого акта. Оформлення рішення про результати розгляду скарги заявника, його реєстрація та набрання ним чинності здійснюються згідно з вимогами Закону України «Про адміністративну процедуру».
Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 78 Закону України «Про адміністративну процедуру» №2073-IX від 17.02.2022 року (далі – Закон №2073-IX) право на адміністративне оскарження відповідно до цього Закону має особа, яка вважає, що прийнятим адміністративним актом чи його виконанням порушено або може бути порушено її право, свобода чи законний інтерес.
Відповідно до положень статті 85 Закону №2073-IX суб`єкт розгляду скарги відповідно до своєї компетенції за результатами перегляду справи може прийняти одне з таких рішень: 1) скасувати повністю або частково адміністративний акт та зобов`язати адміністративний орган видати новий адміністративний акт або повторно розглянути справу, а в передбачених законом випадках - самостійно прийняти адміністративний акт; 2) скасувати повністю або частково процедурне рішення, самостійно прийняти процедурне рішення; 3) залишити адміністративний акт, процедурне рішення без змін, а скаргу - без задоволення; 4) визнати дію адміністративного органу протиправною та зобов`язати його: а) припинити вчинення відповідної дії; б) усунути наслідки такої дії; в) виконати іншу дію на вимогу особи; 5) зобов`язати адміністративний орган усунути негативні наслідки, відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну протиправним адміністративним актом, дією або бездіяльністю адміністративного органу, у порядку, визначеному законом; 6) визнати повністю або частково виконаний адміністративний акт протиправним, якщо його виконання призвело до настання незворотних правових наслідків. 
Суб`єкт розгляду скарги скасовує повністю або частково адміністративний акт у разі порушення норм матеріального права, істотного порушення процедури (включаючи компетенцію) або неправильного чи неповного встановлення обставин справи, що призвело до прийняття протиправного адміністративного акта.
У разі якщо адміністративний акт не містить мотивувальної частини, у випадку, якщо відповідно до цього Закону вона є обов`язковою, такий акт скасовується.
Після скасування адміністративного акта, якщо це необхідно здійснити для усунення порушення, суб`єкт розгляду скарги: 1) зобов`язує адміністративний орган, що прийняв адміністративний акт, видати новий адміністративний акт; 2) приймає власне рішення (за наявності повноважень щодо вирішення справи по суті).
Оформлення адміністративного акта в адміністративному провадженні за скаргою, його реєстрація, доведення акта до відома особи та набрання ним чинності здійснюються згідно з вимогами, передбаченими статтями 69-77 цього Закону.
У випадках, передбачених законом, якщо рішення за скаргою на адміністративний акт не прийнято та/або не доведено до відома скаржника у строк та в порядку, визначених законом, скарга вважається повністю задоволеною з дня, наступного за днем закінчення визначеного строку.
Отже, враховуючи те, що відповідач за наслідком розгляду скарги позивача на рішення від 24.10.2025 року №056550002175 прийняв нове рішення від 03.12.2025 року з тим самим номером №056550002175, внаслідок чого розрахунок стажу позивача докорінно змінився, суд дійшов висновку, що рішення від 24.10.2025 року №056550002175 є скасованим та адміністративний орган, в даному випадку, відповідач видав новий адміністративний акт – рішення 03.12.2025 року №056550002175.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в цій частині.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
За таких обставин, з метою ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку вийти за межі позовних вимог, задовольнивши їх частково з обранням належного способу захисту прав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Згідно з частиною 8 статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Таким чином, судовий збір у розмірі 1331,20 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-262, 293-295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 03.12.2025 № 056550002175, яким відмовлено ОСОБА_2 в перерахунку пенсії у зв`язку з переведенням з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно Закону України «Про прокуратуру».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (юридична адреса: 43027, м. Луцьк, Київський майдан, 6, код ЄДРПОУ 13358826) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) від 16.10.2025 року про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років та прийняти вмотивоване рішення за наслідками розгляду заяви, з урахуванням висновків суду, викладених у данному рішенні. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (юридична адреса: 43027, м. Луцьк, Київський майдан, 6, код ЄДРПОУ 13358826) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 коп.
Рішення прийнято, складено в повному обсязі та підписано 21 травня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя О.В. Троянова