П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року місто Київ 
справа № 358/620/24
провадження № 22-ц/824/2932/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Хасанової А.Р.,

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
відповідач - Богуславська районна державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 3 вересня 2025 року, постановлену у складі судді Тітова М.Б.,-
В С Т А Н О В И В:

15 квітня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та Богуславської районної державної нотаріальної контори про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання незаконним рішення Богуславської міської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 23 грудня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду.
26 грудня 2024 року до суду надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ящука Л.А. про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 13 500, 00 грн.
Заяву обґрунтовано тим, що здійснені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу були наслідком необґрунтованих дій позивача ОСОБА_1 , який звернувся до суду з позовом, що не відповідав вимогам закону. Відповідачем зазначає, що позивачем всупереч п.5 ч.2 ст.175 ЦПК України не було надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, зокрема, не надано жодних доказів його права власності на господарські будівлі: гараж - «Б», сарай «б1», убиральна - «б2», які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 3220610100:01:018:0092 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що перебувають у власності відповідача ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо визнання права власності на вказані господарські будівлі свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом від 21 січня 1998 року після смерті ОСОБА_4 , позивач копію такого свідоцтва не надав. Крім того, заявник посилається і на те, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами про захист свого цивільного права та інтересу поза межами строку позовної давності, тривалість якого згідно вимог ст.257 ЦК України у три роки. Також представник відповідача посилається як на підставу необґрунтованості дій позивача і на те, що однією з позовних вимог позивача ОСОБА_1 була вимога про визнання незаконним рішення Богуславської міської ради. Проте, Богуславська міська рада Київської області у встановленому законом порядку не була залучена до участі у справі як відповідач, що є наслідком невиконання позивачем при подачі позову ст.175 ЦПК України, згідно з якими саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Дана обставина могла бути підставою для відмови у задоволенні позову.
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 3 вересня 2025 року заяву відповідача ОСОБА_2 про компенсацію витрат на правову допомогу задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом цивільної справи №358/620/24 в розмірі 6500 гривень.
В іншій частині заяви відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. Постановлену ухвалу апелянт вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки Богуславський районний суд Київської області прийняв від представника відповідача адвоката Ящука Л.А. відзив на позов і письмові докази, які подав до суду представник з датою 18 листопада 2024 року, тобто через шість місяців після встановленого судом строку з порушенням строків, встановлених судом, про існування документів, копії яких представник відповідача адвокат Ящук Л.А. додав до відзиву як докази, позивачу ОСОБА_1 відомо не було, а тому він не мав можливості додати їх до своїх позовних вимог. Крім того, апелянт зазначає про те, що за формою та змістом позовна заява відповідає вимогам ст.175 ЦПК України. До позовної заяви додані її копії всіх документів, відповідно до кількості відповідачів. Судовий збір сплачено. Дії позивача вважає законними та обґрунтованими.
Можливістю подати відзив на апеляційну скаргу інші учасники не скористались. 
В судове засідання не з`явились сторони та їх представники, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток - повідомлень до електронних кабінетів представника позивача адвоката Невкритого В.М. та Богуславської державної нотаріальної контори, через підсистему «Електронний суд», а ОСОБА_5 т а ОСОБА_6 на поштову адресу. Доставка до електронних кабінетів підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, а на поштову адресу сторін підтверджується судовими повідомленнями, які повернуті до суду з відміткою поштового відправлення «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученим адресату. Причини своєї неявки сторони суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Оскільки рішення ухвалене за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що при пред`явлені позову позивачем не надано доказів його права власності на господарські будівлі: гараж - «Б», сарай - «б1», убиральня - «б2», які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 3220610100:01:018:0092 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обґрунтовуючи своє право власності на вказані господарські будівлі свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом від 21 січня 1998 року після смерті ОСОБА_4 , позивач копію даного свідоцтва не надав.
Тобто, позивачу ОСОБА_1 достовірно було відомо, що власником гаража - «Б» та сараю - «б1» була ОСОБА_3 , після смерті якої відповідач ОСОБА_2 набув право власті на ці господарські будівлі, а також на земельні ділянки, які належали ОСОБА_3 . До позову було додано копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_2 .
Виходячи із зазначених обставин, суд першої інстанції вважав, що позивачем було подано необґрунтований позов до відповідача ОСОБА_2 , що явилось наслідком залишення позовної заяви без розгляду.
До заяви про стягнення витрат на правничу допомогу долучено: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 03/2024 від 20 березня 2024 року, копію акту № 1 про виконання робіт з надання правничої допомоги від 24 грудня 2024 року, копію розрахункової квитанції серії ББАЇ № 821947 від 25 грудня 2024 року на суму 10000 грн.
Стороною позивача було подано до суду заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, яке у своєму змісті містить клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Суд першої інстанції, проаналізувавши вартість і обсяг наданих позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній справі, зважаючи на її складність в контексті пред'явлених вимог та кількість поданих представниками процесуальних документів, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, дійшов висновку, що сума витрат на правничу допомогу визначена у заяві про ухвалення додаткового рішення у розмірі 13500 грн. є необґрунтованою та не відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушений був понести відповідач у цій справі. Так, час ознайомлення з матеріалами справи у Богуславському районному суді Київської області належним чином не підтверджений, судове засідання 20 листопада 2024 року не відбулося та було знято із розгляду в зв'язку з оголошенням тривалої повітряної тривоги.
Виходячи з обставин справи, які склались у даному випадку, категорії спору, що є немайновим, фінансового стану і статусу обох сторін у спірних правовідносинах, обсягу фактично наданих позивачу послуг з правової допомоги та заперечень сторони позивача в контексті положень ч.5 ст.137 ЦПК України, суд дійшов висновку, що стягнення судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_2 є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах відповідача, а також часом, витраченим на їх виконання, а тому не відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та справедливості розміру отриманих коштів.
Врахувавши наявність підстав для зменшення розміру суми судових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 компенсації понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу, пов'язаних із розглядом справи в розмірі 6500 грн. Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, яке при цьому не порушуватиме права учасника справи на отримання коштів, які він змушений затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у ст.2 ЦПК України.
Проте, з такими висновками суду погодитись не можна, зважаючи на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема, із витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.5, 6 у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявляти вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених ч.ч.3-5 цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п'яднатцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв'язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч.9 ст. 141 цього Кодексу.
Згідно з ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що у разі залишення позову без розгляду вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат підлягають задоволенню у разі необґрунтованих дій позивача, або у випадках зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони.
Сам по собі факт залишення позивачем позову без розгляду не може бути підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію здійснених ним витрат.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Подання до суду заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
Наряду з цим, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежного від обґрунтованості позову.
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц.
Суд першої інстанції, задовольняючи заяву відповідача про компенсацію витрат, виходив із того, що позивачем було подано необґрунтований позов до відповідача ОСОБА_2 , що явилось наслідком залишення позову без розгляду. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позову через те, що позивачу достовірно було відомо про те, що власником гаража «Б» та сараю «б1» була ОСОБА_3 , після смерті якої відповідач ОСОБА_2 набув право власності на ці господарські будівлі, та на земельні ділянки, які належали ОСОБА_3 , а також через не надання позивачем копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 січня 1998 року після смерті ОСОБА_4 , хоча позивач посилався на таке свідоцтвом, як на підставу набуття ним права власності на господарські будівлі: гаража «Б» та сараю «б1».
Отже, підставою стягнення з позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу в порядку ст.142 ЦПК України суд першої інстанції зазначив необґрунтованість позову, що не є тотожним необґрунтованості дій позивача. Залишення позову без розгляду виключає можливість надання судом оцінки обґрунтованості чи необґрунтованості позовних вимог, що узгоджується з правовою природою інституту залишення позову без розгляду.
Крім того, подання доказів суду є правом учасника справи, зокрема, позивача, який звертається з позовом до суду. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).
Відповідно не доведеність позивачем своїх вимог є підставою для відмови у позові.
Крім того, колегія суддів також враховує доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем процесуальних строків. Зокрема, відзив на позов та письмові докази були подані представником відповідача лише 18 листопада 2024 року, тоді як строк для їх подання був встановлений судом до 14 травня 2024 року.
Відповідно до ст.178 ЦПК України відзив подається у строк, встановлений судом, а докази, подані з порушенням цього строку без поважних причин, можуть бути залишені без розгляду.
Матеріали справи не містять даних про наявність поважних причин пропуску строку чи його поновлення судом, що свідчить про порушення відповідачем процесуальних обов`язків.
За таких обставин покладення на позивача витрат, які виникли у зв`язку з процесуальною поведінкою відповідача, у тому числі поданням документів із порушенням установлених строків, суперечить принципам справедливості та змагальності сторін, визначеним ст. ст. 12 та 13 ЦПК України.
Таким чином, суд першої інстанції не врахував характер та причини залишення позову без розгляду, не встановив наявності недобросовісної поведінки позивача, а також не надав належної оцінки процесуальній поведінці відповідача, що призвело до неправильного застосування ст. 142 ЦПК України.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України такі порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Керуючись статтями 12, 13, 133, 142, 178, 257, 367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 3 вересня 2025 року скасувати.
У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Ящука Леоніда Адамовича про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов'язаних з розглядом справи, відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач 

А.М. Стрижеус