ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

18 травня 2026 року	Справа №160/22830/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення шкоди.

Суть спору: 07.08.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України (надалі - ДКС України), в якій позивач просить суд:
-визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання протягом тривалого часу рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2022 року у справі №204/7383/21;
-стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 144 856;
-стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 - 4 959,05 грн. інфляційних втрат, 1 260,00 грн. - 3% річних.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, серед іншого: стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000,00 гривень. На виконання рішення суду видано 09.06.2023 виконавчий лист у справі №204/7383/21, який разом із заявою про виконання судового рішення було подано позивачем 05.07.2023 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. Позивач зазначає, що рішення суду було виконане лише у лютому 2025 року, з порушенням тримісячного строку, визначеного Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Наголошує на наявності права на відшкодування моральної шкоди внаслідок тривалого невиконання відповідачем судового рішення. Розмір моральної шкоди обґрунтовує прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини. Також, просить стягнути з відповідача три відсотки річних, посилаючись на ч. 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», та інфляційні витрати. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
15 вересня 2025 року від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що безспірне списання коштів державного бюджету у справі №204/7383/21 не було здійснено протягом 2023 року по лютий 2025 року, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» за КПКВК 3504030 було передбачено 150 мільйонів гривень. Казначейством протягом січня - листопада 2023 року за КПКВК 3504030 виконано судових рішень на суму 141 536,87 тис. гривень. Залишок коштів складає 8 463,13 тис. гривень. Разом з тим, станом на 01.12.2023 на виконанні за КПКВК 3504030 залишається 740 судових рішень на суму понад 227 324,19 тис. гривень. Отже, для забезпечення виконання усіх судових рішень, що прийняті Казначейством до обліку за КПКВК 3504030, не вистачало щонайменше 219 000,00 тис. гр. Також, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» за КПКВК 3504030 було передбачено 150 мільйонів гривень, які були використані у повному обсязі на виконання рішень, які надійшли раніше, ніж рішення, ухвалене на користь позивача. Казначейством протягом січня - листопада 2024 року за КПКВК 3504030 виконано 430 судових рішень на суму 142 000,00 тис. гривень. Залишок коштів складає 8 000,00 тис. гривень Разом з тим, станом на 03.12.2024 на виконанні за КПКВК 3504030 залишається 934 судових рішень на суму 264 418,58 тис. гривень. Відтак, для забезпечення виконання усіх судових рішень, що прийняті Казначейством до обліку за КПКВК 3504030, не вистачало щонайменше 257 000,00 тис. гривень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» за КПКВК 3504030 передбачено 150 мільйонів гривень. Враховуючи викладене вище, перерахування коштів за виконавчим листом на користь позивача було здійснено Казначейством в порядку черговості та в межах відкритих асигнувань після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше виконавчого листа №204/7383/21. Відповідач вказує, що кошти у справі № 204/7383/21 перераховані позивачу згідно з платіжною інструкцією від 26.02.2025 №1437486. Звертає увагу суду, що строки виконання судових рішень за КПКВК 3504030 насамперед залежать від суми коштів, встановленої у законі про Державний бюджет України на відповідний рік. З цих підстав заперечує на простроченні виконання казначейством своїх зобов`язань. Наголошує на помилковості застосування позивачем норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в частині тримісячного строку для перерахування коштів стягувачу з моменту надходження необхідних документів та відомостей. Вказує, що норми Цивільного кодексу України в частині права на стягнення інфляційних витрат не застосовні до спірних правовідносин. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2022 у справі №204/7383/21 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000,00 гривень.
14.03.2023 Дніпровським апеляційним судом рішення суду в частині стягення моральної шкоди залишено без змін.
На виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2022 видано 09.06.2023 виконавчий лист у справі №204/7383/21, який разом із заявою позивача про виконання судового рішення надійшов до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області.
Лист Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (від 01.08.2023 № 04-08-08/10254) разом з пакетом документів на виконання виконавчого листа №2047383/21 надійшов до Державної казначейської служби України 07.08.2023 за вхідним №08-64088.
26.02.2025 на виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29.11.2022 у справі № 204/7383/21 позивачу перераховано 30 000, 00 грн.
Вважаючи, що відповідач протиправно упродовж тривалого часу не виконував рішення суду, що набрало законної сили, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 129-1 Конституції України та стаття 370 КАС України встановлюють, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною "права на суд", а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення.
Зокрема, у пункті 40 рішення ЄСПЛ від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" ("Hornsby v. Greece", заява № 18357/91), суд наголошує, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (N1) від 27 серпня 1991 року, серія А, N209, с.20, п.59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v.United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, N18, с.16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".
У цій справі вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, трьох відсотків річних та інфляційних втрат заявлені з підстав тривалого невиконання державою в особі ДКС України рішення суду у справі №204/7383/21.
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Згідно з пунктом 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо для відшкодування такої шкоди необхідні додаткові кошти понад обсяг бюджетних призначень, в установленому законодавством порядку подаються відповідні пропозиції щодо внесення змін до закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет) та/або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету (місцевого бюджету) (пп.2 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України).
Також, гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання встановлює Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI (далі Закон №4901-VI).
Згідно з ч.1 ст.3 Закону №4901-VI, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №4901-VI, у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (ч.2 ст.5 Закону №4901-VI).
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі Порядок №845).
Відповідно до п. 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), в тому числі: 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень (п. 35 Порядку №845).
Відповідно до п. 38 Порядку №845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.
Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.
У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету.
Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету (п. 39 Порядку №845).
Пунктом 50 Порядку №845 передбачено, що компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів:
Казначейством, якщо боржником є державний орган;
державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.
Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".
Відтак, з чинного на момент виникнення спірних правовідносин правового регулювання вбачається, що положення Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" в частині тримісячного строку для виконання рішення суду, а так само стягнення компенсації (3% річних) за порушення строку перерахування коштів стосується виконання рішень судів про стягнення коштів, боржниками за якими є державні органи.
Зазначені висновки містяться також в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №826/17656/16.
Натомість, в цій справі предмет спору стосується тривалого виконання рішення суду, резолютивна частина якого передбачала стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000,00 гривень.
Повертаючись до обставин справи.
На виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2022 видано 09.06.2023 виконавчий лист у справі №204/7383/21, який разом із заявою позивача про виконання судового рішення надійшов до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області.
Лист Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (від 01.08.2023 № 04-08-08/10254) разом з пакетом документів на виконання виконавчого листа №2047383/21 надійшов до Державної казначейської служби України 07.08.2023 за вхідним №08-64088.
26.02.2025 на виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29.11.2022 у справі № 204/7383/21 позивачу перераховано 30 000, 00 грн.
В ході розгляду справи встановлено, що виконавчий лист №204/7383/21 з 07.08.2023 обліковувався у Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504040.
З пояснень відповідача вбачається, що безспірне списання коштів державного бюджету у справі №204/7383/21 не було здійснено протягом 2023 року по лютий 2025 року, оскільки:
Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» за КПКВК 3504030 було передбачено 150 мільйонів гривень.
Казначейством протягом січня - листопада 2023 року за КПКВК 3504030 виконано судових рішень на суму 141 536,87 тис. гривень. Залишок коштів складає 8 463,13 тис. гривень.
Разом з тим, станом на 01.12.2023 на виконанні за КПКВК 3504030 залишається 740 судових рішень на суму понад 227 324,19 тис. гривень.
Отже, для забезпечення виконання усіх судових рішень, що прийняті Казначейством до обліку за КПКВК 3504030, не вистачало щонайменше 219 000,00 тис. грн, на підтвердження чого до суду надана копія листа Казначейства від 04.12.2023 №5-05-1-05/23101 на адресу Мінфіну.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» за КПКВК 3504030 було передбачено 150 мільйонів гривень, які були використані у повному обсязі на виконання рішень, які надійшли раніше, ніж виконавчий лист у справі позивача.
Казначейством протягом січня - листопада 2024 року за КПКВК 3504030 виконано 430 судових рішень на суму 142 000,00 тис. гривень. Залишок коштів складав 8 000,00 тис. гривень Разом з тим, станом на 03.12.2024 на виконанні за КПКВК 3504030 залишалося 934 судових рішень на суму 264 418,58 тис. гривень.
Отже, для забезпечення виконання усіх судових рішень, що прийняті Казначейством до обліку за КПКВК 3504030, не вистачало щонайменше 257 000,00 тис. гривень.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» за КПКВК 3504030 передбачено 150 мільйонів гривень.
Враховуючи викладене вище, перерахування коштів за виконавчим листом на користь позивача було здійснено Казначейством в порядку черговості та в межах відкритих асигнувань після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше виконавчого листа позивача.
Так, кошти у справі №204/7383/21 перераховані позивачеві у розмірі 30 000,00 грн згідно з платіжною інструкцією від 26.02.2025 №1437486 (559145005).
Як було зазначено судом вище, строки виконання судових рішень за КПКВК 3504030 насамперед залежать від суми коштів, встановленої у законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Тобто, коштів, виділених за бюджетною програмою КПКВК 3504040, було недостатньо для погашення заборгованості за виконавчим листом №204/7383/21.
Згідно з ч.1 п.49 Порядку №845, у разі, коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.
Судом встановлено, що ДКС України з моменту постановлення на облік рішення від 29.11.2022 про стягнення моральної шкоди у справі №204/7383/21 за бюджетною програмою КПКВК 3504040 скеровувалися до Міністерства фінансів України листи із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми: від 07.02.2023 № 5-05-1-05/2143, від 18.04.2023 № 5-05-1-05/6642, від 08.05.2023 № 5-05-1-05/8079, від 15.06.2023 № 5-05-1-05/10735, від 28.06.2023 № 5-05-1-05/11567, від 03.07.2023 № 5-06-05/11834, від 30.07.2023 № 5-05-1-05/13652, від 01.08.2023 № 5-06-05/13770, від 04.11.2023 № 5-05-1-05/20378№ 5-05-1-05/20379, від 04.12.2023 № 5-05-1-05/23100, № 5-05-1-05/23101, від 20.12.2023 № 5-05-1-05/24672, від 01.01.2024 № 5-05-1-05/102, № 5-05-1-05/103, від 01.02.2024 № 5-05-1-05/2453, № 5-05-1-05/2456, від 01.03.2024 № 5-05-1-05/4620, 5-05-1-05/4621, від 01.04.2024 № 5-05-1-05/6986, № 5-05-1-05/6984, від 02.05.2024 № 5-05-1-05/9679, 5-05-1-05/9680, від 03.06.2024 № 5-05-01-05/12057, № 5-05-1-05/12058, 14.06.2024 № 5-05-1-05/13214, від 25.06.2024 № 5-05-1-05/13931, від 02.07.2024 № 5-05-1-05/14616, 03.06.2024 № 5-05-1-05/12057, 5-05-1-05/12058, від 27.07.2024 № 5-05-1-05/16713, від 01.08.2024 5-05-1-05/17195, від 05.08.2024 № 5-05-1-05/17465, від 18.08.2024 № 5-05-1-05/18454, від 27.08.2024 № 5-05-1-05/19221, від 02.09.2024 № 5-05-1-05/19615, від 09.09.2024 № 5-05-1-05/20246, від 16.09.2024 № 5-05-1-05/20736, від 26.09.2024 № 5-05-1-05/21664, від 04.10.2024 № 5-05-1-05/22327, від 07.10.2024 № 5-05-1-05-22565, від 18.10.2024 № 5-05-1-05/23662, від 29.10.2024 № 5-05-1-05/24477, від 06.11.2024 № 5-05-1-05/25253, № 5-13-05/25342.
Жодних змін до Закону №1082-IX в частині збільшення видатків за бюджетною програмою КПКВК 3504040 внесено не було.
Крім того, в силу вимог Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215, Казначейство є центральним органом виконавчої влади та відповідно до наданих повноважень, не наділено правом законодавчої ініціативи, та не має можливості встановлювати або змінювати бюджетні призначення.
Відтак враховуючи, що норми Бюджетного кодексу України та Порядку №845 безальтернативно передбачають виконання Казначейством судових рішень про стягнення коштів в порядку черговості в межах бюджетних призначень та не наділяють відповідача повноваженнями змінювати таку черговість, відсутні підстави вважати протиправною бездіяльність відповідача з причин тривалого невиконання на користь позивача рішення суду у справі №204/7383/21.
Як зазначалося, у разі недостатнього фінансування для виконання рішень про стягнення коштів із бюджету, Порядок №845 наділяє Казначейство виключно повноваженнями ініціювати перед Мінфіном питання щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету. Судом встановлено, що такі дії відповідачем вчинялися.
При цьому, сам факт відсутності певного результату (виплати позивачу коштів за судовим рішенням з 05.07.2023 до 28.02.2025) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.
Подання ж відповідачем Міністерству фінансів України пропозицій у відповідності до п. 39 Порядку №845 свідчить про використання наданих йому повноважень задля виконання судового рішення.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду у постановах від 30.04.2020 у справі № 804/2076/17, від 24.10.2024 у справі №120/4764/21-а.
З цих підстав суд доходить висновку про відсутність ознак протиправної бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Оскільки факт протиправної бездіяльності відповідача не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, відсутні визначені ст. 1173, 1174 ЦК України підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди.
Щодо заявлених вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат, трьох відсотків річних на підставі положень ЦК України, суд зазначає таке.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18) зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №686/7081/21 (провадження №14-91цс22)).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (пункт 31) відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 20.01.2016 у справі №6-2759цс15 (про те, що правовідносини стосовно виконання судових рішень урегульовані Законом України "Про виконавче провадження" і до них не можна застосовувати приписи про цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України)), а також від 02.03.2016 у справі №6-2491цс15 (про те, що стаття 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 цього Кодексу не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України за наявності деліктних, а не зобов`язальних правовідносин).
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення; приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (п.45 постанови).
У разі неналежного виконання (прострочення) державою підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням її грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи ч.2 ст.625 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 09.11.2023 у справі №420/2411/19).
Оскільки в ході розгляду справи не знайшли підтвердження обставини допущення відповідачем протиправної бездіяльності, до відповідача не може бути застосована визначена ст. 625 ЦК України відповідальність, а вимоги про стягнення з Державного бюджету інфляційних втрат та трьох відсотків річних не підлягають задоволенню.
Відтак, відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) було доведено правомірність вчинених дій.
Решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.
Розподіл судового збору не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення шкоди, - залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон