ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6839/26 Справа № 216/5992/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цимбалістенко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 216/5992/25
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Акуленка В.В., Бондар Я.М..
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач  ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кривенко Ірина Михайлівна, та ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2026 року, яке ухвалено суддею Цимбалістенко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 квітня 2026 року, 
ВСТАНОВИВ:

В липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.
Позовна обґрунтована тим, що 30 липня 2011 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 . Центрально - Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зареєстровано шлюб, актовий запис № 470. 
Рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року справа № 216/5632/19, номер провадження 2/216/2097/20 шлюб між сторонами розірвано. 
В шлюбі у сторін у справі народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судовим наказом Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року справа № 216/5536/19 номер провадження 2-н/216/840/19 відповідачу ОСОБА_2 присуджено сплачувати на користь позивача на утримання дитини - ОСОБА_3 щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку.
Позивач вважає, що крім призначених судом аліментів відповідач повинен приймати участь у додаткових витратах на лікування доньки, оскільки їхз відповідачем спільна дочка має фізичні вади у здоров`ю, розвитку та потребує тривалих лікувань, реабілітацій.
На підставі наведеного вище позивач просила суд стягнути з відповідача одноразово додаткові витрат на дитину в розмірі 62 713,80 грн.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2026 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% понесених витрат, пов`язаних з лікуванням дитини, а саме у розмірі 37 035 грн 76 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 715 грн 21 коп.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивачки просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнутих з відповідача на користь позивача понесених додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням дитини, шляхом його збільшення з 37 035,76 грн до 62 713,80 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що дочка сторін у справі у період з 17 червня 2024 року до 28 червня 2024 року, у період 07 жовтня 2024 року до 23 жовтня 2024 року та в період з 03 лютого 2025 року до 19 лютого 2025 року, для прибуття позивача разом з донькою до лікаря для проведення реабілітаційних процедур в місто Харків були витрачені кошти на проїзд з міста Кривий Ріг до міста Харків та повернення з міста Харків до міста Кривий Ріг, які, на переконання позивача, є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні, ч. 1 ст. 185 СК України, відповідно до якої той із батьків, з кого стягуються аліменти, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема лікуванням, розвитком дитини, доглядом за нею тощо. Перелік таких витрат не є вичерпним, а тому підлягає оцінці судом у кожному конкретному випадку з урахуванням індивідуальних потреб дитини.
Апелянт зазначає, що без здійснення таких витрат доступ дитини до належної медичної допомоги був би фактично неможливим, що достеменно свідчить про те, що витрати виключно пов`язанні з лікуванням та підлягають стягненню з відповідача, батька дитини. 
Крім того, судом першої інстанції без належної оцінки залишено без стягнення витрати на придбання медичних та допоміжних засобів, зокрема інгалятора та пульсометра. Зазначені пристрої використовуються для контролю стану здоров`я дитини Бугні Емілії та проведення лікувальних процедур, що прямо пов`язано із забезпеченням її належного фізичного стану. Відмова у визнанні таких витрат додатковими є необґрунтованою, оскільки вони спрямовані на підтримання здоров`я дитини ОСОБА_4 . 
Що стосується витрат на придбання спеціалізованого крісла, суд також не врахував усіх обставин справи та не надав належної оцінки їх призначенню, оскільки, таке крісло використовується для забезпечення правильного положення тіла, зменшення навантаження на хребет та в межах реабілітаційних заходів, воно не може розцінюватися як предмет розкоші чи виключно побутового використання, а повинно оцінюватися як необхідний допоміжний засіб для дитини. 
У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача відповідач просить позовні вимоги позивачки задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивачки додаткові витрати на дитну в розмірі 6 131,89 грн.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь позивачки додаткові витрати на дитину в розмірі 6 131,89 грн, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з?ясування обставин справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач по справі була забов`язана завчасно попередити відповідача, як батька дитини, про наміри що стосуються втручання що до здоров`я дитини, а також її лікування.
Також апелянт зазначає, що лікуючий лікар зобов`язаний інформувати їх про можливі наслідки для здоров`я дитини-пацієнта у разі застосування лікарських засобів, зокрема щодо показань та протипоказань, а також можливих небажаних реакцій, у тому числі звикання/резистентність, що можуть мати місце при застосуванні препарату відповідно до рекомендованих лікарем дозування та способу застосування для лікування, діагностики або профілактики захворювання. Жодного запиту на згоду від згаданих в позовних заявах лікарів та обговорення реабілітаційних програм, їхню необхідність і вартість відповідач не отримував, в тому числі і від ОСОБА_1 . Відповідно згоди також не надавав.
Зазначає, що у матеріалах справи не має жодного документа що засвідчує наявність відповідних ліцензій та спеціалізації про то що вони мають право надавати реабілітаційні послуги дітям з розладом аутичного спектру в структурі « Space Сlinic». Також це відносится до ФОП ОСОБА_5 в матеріалах справи не має жодного направлення лікаря на консультації котрих перебувала донька до закладу «Space Сlinic». 
Також апелянт зазначає, що заклад «Space Сlinic» не відносится до рекомендованих закладів охорони здоров`я від МОЗ що надають реабілітаційні послуги дітям з розладом аутичного спектру. В матеріалах справи немає жодних сертифікатів або інших документів в матеріалах справи, щоб підтверджували та надавали право спеціалістам «Space Сlinic» надавати реабілітаційні послуги дітям з розладом аутичного спектру (РАС), тобто не вказано що в неї є спеціалізація лікар психіатр дитячий. Також в матеріалах справи не має жодного документу диплому лікаря, кваліфікація, сертифікати лікар-психіатр дитячий, який би засвідчував що ОСОБА_5 має право надавати реабілітаційні послуги та проводити медикаментозне лікування дітей з РАС.
Посилається на те, що оплата оренди квартири, відповідно до договорів, в загальній сумі 25 250 грн, не підтверджена платіжними документами які повинні були б надані суду. 
Крім того посилається на те, що в матеріалах справи містяться чеки і квитанції на придбання препаратів, котрі не були призначені лікарями.
Апелянт в апеляційній скарзі просить колегію суддів звернути увагу на те, що позивачка не надає йому можливості підтримувати зв`язок з донькою. Свідчення про те, що він не цікавиться здоров`ям дончки, не відповідають дійсності. Відповідно до комплексного психолого-педагогічного висновку від 21 травня 2025 ІРЦ №1 Криворізької міскої ради ОСОБА_3 має порушення опорно-рухового апарату (порушення постанови, крило видні лопатки, плосковальгусні ступні), не може висморкувуатись. Мовлиннєві труднощі тяжкого ступення прояву. Спостерігаєтся швидка втомлюваність. Наявні навчальні труднощі, інтелектуальні труднощі. За данними висновку від 03 листопада 2020 року того ж ІРЦ, в порівняні з висновком наданим 2025 року очевидно що стан дитини погіршився, оскільки за данними 2020 року порушення опорно-рухового апарату відсутні, також відсутні дані за підвищену втомлюваність дитини, спостерігалась як енергійна і жвава, також немає відомостей про інтелектуальні порушення. Тому у апелянта виникає питання наскільки відповідально позивачка відносится до виховання дитини. Звертає увагу суду на те, що він не був проти і навіть зараз, про придбання дочці особистих речей, препаратів та медикаментів які мають покращити стан. А не нашкодити та погіршити стан дочки.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представник позивачки просить апеляційну скаргу відповідача залишти без задоволення. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзивів на апеляційні скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивачки підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача - залишенню без задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.13).
Судовим наказом Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) боржника, до досягнення дитиною повноліття (а.с.17).
Згідно довідки від 18 квітня 2024 року Криворізького філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості зайнятості виданої ОСОБА_1 вбачається, що позивач є безробітньою.
У період з 04 червня 2025 року по 23 червня 2025 року ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні в СП КНП «Криворізька міська лікарня № 16» КМР, з діагнозом: двобічна пневмонія, правобічний плеврит, двобічний дифузний слизовий ендобронхіт, лейкомоїдна реакція нейтрофільного типу, анемія І стадії гіпсохромна залізодефіцитна, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 4332/325. Лікуючим лікарем ОСОБА_7 виписано наступні ліки: Бронхо-вакс, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с.79-91).
Згідно виписки із медичної картки ОСОБА_3 від 27 червня 2025 року лікуючим лікарем виписано наступні ліки: Нервогель. Інші записи є нерозбірливими (а.с.75,76).
Згідно з довідки про надання реабілітаційних послуг ФОП « ОСОБА_5 » ОСОБА_3 пройшла курс реабілітаційних заходів з 17 червня 2024 року по 28 червня 2024 року, загальна сума становить 14 800 грн. (а.с.22).
Згідно з довідки про надання реабілітаційних послуг ФОП « ОСОБА_5 » ОСОБА_3 пройшла курс реабілітаційних заходів з 07 жовтня 2024 року до 23 жовтня 2024 року, загальна сума становить 25 650 грн. (а.с.27).
Згідно з довідки про надання реабілітаційних послуг ФОП « ОСОБА_5 » ОСОБА_3 пройшла курс реабілітаційних заходів з 03 лютого 2025 року по 19 лютого 2025 року, загальна сума становить 21 800 грн. (а.с.32).
Згідно копії рекомендацій «Space Clinic» ОСОБА_3 виписано наступні ліки: Вітамін Д-3, Eridon, Сонопак, Мелатонін, Атаракс, Карбамазенін, Нейропам, Dormikind, Фломма, Торендо, Менатонін, Когнітіум, Цераксон, Егналіп, Sonotal (а.с.40-51). 
У зв`язку з наведеними вище обставинами дочка сторін у справі потребує додаткових витрат на лікування.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, позивач посилалась на те, що витрачені нею кошти на лікування доньки на загальну суму 125 427,60 грн, є додатковими витратами на дитину, а тому відповідач, як батько, повинен відшкодувати половину цих витрат.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що понесені позивачем витрати вважаються додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки викликані особливими обставинами та пов`язані із лікуванням дитини.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Разом з тим, колегія суддів не може повністю погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром таких витрат, та вважає, що стягнутий судом першої інстанції розмір додаткових витрат на утримання дочки сторін у справі підлягає збільшенню, з огляду на наступне.
Так, відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Правовий аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2022 року в справі № 761/27222/20 та від 04 грудня 2019 року у справі №320/383/19).
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з урахуванням стану здоров`я неповнолітньої дитини, документального підтвердження розміру додаткових витрат на утримання дитини та фактичного понесення їх позивачкою, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки половини таких понесених витрат в сумі 37 035,76 грн.
При цьому судом першої інстанції, обґрунтовано до додаткових витрат в даній справі віднесено наступні документально підтверджені позивачем витрати на дитину у зв`язку з її лікуванням та виписаними рецептами лікарів, а саме купівля наступних лікарських засобів: Сонопаксу, Віта-мелатоніну, Торендо, Цераксону, Когнітіуму, Eridon, Фломии, Егланіну, Атараксу, Карбамазеніну, Домікінду, Бронхо-ваксу, Тардиферону,
Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано до додаткових витрат в даній справі віднесено оплату реабілітаційних послуг наданих ФОП « ОСОБА_5 » на загальну суму 62 250 грн (а.с.22,27,32) та витрати на прийом у лікаря для призначення лікування в сумі 1 080 грн. (а.с.74).
Суд першої інстанції врахував положення ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та, що понесені витрати щодо дитини стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається ст. 185 СК України.
Разом з тим, суд першої інстанції помилково не врахував до додаткових витрат витрати позивачки на орендування житла та витрати на придбання квитків на проїзд до м. Харкова.
Так, предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, що передбачено статтею 185 СК України.
Відповідно до вказаної норми той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачка понесла витрати на оренду житла під час проходження малолітньою дочкою сторін у справі курсів реабілітації у період з 17 червня 2024 року по 28 червня 2024 року, з 07 жовтня 2024 року до 23 жовтня 2024 року та з 03 лютого 2025 року по 19 лютого 2025 року, які були зумовлені особливими обставинами, а саме через наявне у дитини захворювання.
Розмір понесених позивачкою витрат на оренду житла та придбання квитків на проїзд в загальному розмірі 25 250 грн, підтверджено за допомогою належних та допустимих доказів, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із проходженням дитиною курсів реабілітації.
Ключовою обставиною, що має істотне значення та, згідно вимог статті 185СК України повинна враховуватися судом при визначенні розміру участі батька дитини у додаткових витратах на дитину, на думку апеляційного суду, є той факт, що дитина сторін по справі є дитиною з вадами розвитку, чого сторони у справі не заперечують, та потребує посиленого догляду, а позивачка у справі ОСОБА_1 позбавлена можливості працевлаштуватися, оскільки здійснює постійний догляд за дитиною, та немає жодних інших джерел доходу окрім аліментів на утримання дитини, які стягуються з відповідача.
Відповідач у справі є здоровою, працездатною особою, отримує стабільний дохід, тому повинен брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.
Тому колегія суддів зазначає про доведеність позивачкою в суді понесених нею додаткових витрат на дитину в загальному розмірі 25 250 грн, які складаються з витрат на оренду житла у м. Харків та придбання квитків на проїзд до м. Харкова і такі витрати є додатковими, які зумовлені особливими обставинами, а саме станом здоров`я дитини, та їх половина має бути стягнута з відповідача на користь позивачки.
У зв`язку з наведеним доводи апеляційної скарги представника позивачки в цій частині заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні із збільшенням стягнутого з відповідача на користь позивачки судом першої інстанції розміру додаткових витрат на дитину з 37 035 грн 76 коп до 49 660 грн 76 коп. 
При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат, пов`язаних з придбанням геймерського крісла, пульсометра, інгалятора та витрат на придбання медикаментів, які були придбані без призначення лікарів, оскільки такі витрати не відносяться до додаткових витрат на утримання дитини в розумінні ст. 185 СК України. 
Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції посилання відповідача на те, що в матеріалах справи не має жодного документа що засвідчує наявність відповідних ліцензій про те що «Space Сlinic» мають право надавати реабілітаційні послуги дітям з розладом аутичного спектру, оскільки реабілітаційні послуги були надані, їх оплата підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач не надав власних доказів, які спростовували б необхідність проведення такої реабілітації.
Не можуть бути підставою для зміни оскаржуваного рішення доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, оскільки предметом даного спору є стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а посилання апелянта на те, що крім аліментів він регулярно сплачує на додаткові витрати на дитину, згідно норм чинного законодавства, 45% від заробітної плати, не підтверджені матеріалами справи.
Не можуть бути підставою для зміни оскаржуваного рішення доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження оплати оренди квартири та про те, що в матеріалах справи містяться чеки і квитанції препаратів, котрі не були призначені лікарями, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог позивачки в цій частині. 
З огляду на положення ст. 180 та 185 СК України участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.
Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (ст. 141 СК). Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Відповідно до ч 7, 8 ст. 7 СК України кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
В матеріалах справи наявні довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини і свідчать про необхідність додаткових витрат на її лікування.
Виходячи з того, що сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, не заслуговують на увагу посилання апелянта на незначні доходи і його фактичне утримання малолітньої дитини від іншого шлюбу, оскільки ним не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин та його дійсного майнового стану.
Доводи апеляційної скарги відповідача, за своїм змістом та суттю загалом, є запереченнями проти позову ОСОБА_1 , які судом враховано, і зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на обставини, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.
При цьому доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачка не надає відповідачу можливості підтримувати зв`язок з донькою, а свідчення про те, що відповідач не цікавиться здоров`ям дочки, не відповідають дійсності та про те, що, на думку відповідача, позивачка безвідповідально відноситься до виховання дитини, не стосуються предмету даного спору.
Доказів, які б спростували правильні висновки суду, скаржником не надано.
Отже доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення судом цієї справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кривенко І.М., підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні із збільшенням стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розміру додаткових витрати на дитину з 37 035 грн 76 коп до 49 660 грн 76 коп. Апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення. 
Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з чим колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави та збільшує цей розмірі з 715,21 грн до 959,10 грн, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кривенко Ірина Михайлівна, задовольнити частково.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2026 рокузмінити, збільшивши стягнутий з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розмір додаткових витрати на утримання дитини з 37 035 грн 76 коп до 49 660 (сорок дев`ять тисяч шістсот шістдесят) грн 76 коп.
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2026 рокузмінити, збільшивши стягнутий з ОСОБА_2 в дохід держави розмір судового збору з 715 грн 21 коп до 959 (дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 10 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 29 червня 2026 року.

Головуючий:

Судді: