Справа № 152/171/26
Провадження № 22-ц/801/1238/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року	Справа № 152/171/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 березня 2026 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Рішення ухвалив суддя Войнаровський І. В.
Рішення ухвалено в порядку письмового провадження в м. Шаргород
Дата складання повного тексту рішення – 23 березня 2026 року,

Встановив:

У лютому 2026 року ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовано тим, 03 листопада 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 608284527 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 3750,00 грн. шляхом перерахування через провайдера, проте, в подальшому ОСОБА_1 збільшила суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 5500,00 грн. на банківську картку № НОМЕР_1 , на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.
Первісний кредитор свої зобов`язання із надання грошових коштів виконав у повному обсязі та надав відповідачу доступ до кредитних коштів.
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року укладено договір факторингу № 28/1118-01, згідно умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Додатковими угодами до вказаного договору строк його дії було продовжено до 31 грудня 2024 року.
В подальшому, 30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, предметом якого є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, визначеному у відповідному додатку договору.
Окрім того, 11 липня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до Реєстру боржників за договором факторингу № 11/07/25-Е від 14 липня 2025 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 21 324,60 грн.
Враховуючи зазначене, загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви за кредитним договором № 608284527 від 03 листопада 2021 року, становить – 21 324,60 грн., з них: 5500,00 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 15 824,60 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). 
Вказану суму заборгованості позивач просив стягнути на його користь із відповідача разом із понесеними судовими витратами та сплаченим судовим збором за подання позовної заяви до суду. 
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 березня 2026 року позов ТОВ «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії № 608284527 від 03 листопада 2021 року у розмірі 21 324,60 грн., з них: 5500,00 грн. – заборгованість за сумою кредиту та 15 824,60 грн. – заборгованість за процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2662,40 грн. та судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , пославшись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не врахував, що строк дії кредитного договору, який був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та нею починається з моменту його укладення (03 листопада 2021 року) і становить 30 днів, а саме до 03 грудня 2021 року. Жодних додаткових угод про продовження строку дії кредитного договору між сторонами укладено не було. Відповідно до ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється три роки. відповідач вважає, що строк для звернення кредитора до суду сплив 03 грудня 2024 року. На її думку, суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеній обставині.
Крім того, відповідач ставить під сумнів факт укладення кредитного договору та вказує на недоведеність її участі у його укладенні. Зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів її ідентифікації під час укладення договору в електронній формі, відсутні технічні дані, які б підтверджували вчинення відповідних дій саме нею, а тому факт укладення договору відповідачем належним чином не доведений.
Також ОСОБА_1 вказує на відсутність належних доказів отримання нею кредитних коштів. На її думку, позивач не надав банківських виписок, підтвердження належності банківського рахунку відповідачу, а також інших документів, які б підтверджували фактичне зарахування кредитних коштів на її рахунок.
Окремо відповідач зазначає, що розмір нарахованих відсотків у сумі 21 324,60 грн. є явно завищеним та неспівмірним із сумою тіла кредиту у розмірі 5500,00 грн., у зв`язку з чим вважає, що позивач намагається неправомірно збагатитись за її рахунок. Крім того, на утримані відповідача перебувають двоє малолітніх дітей, вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує виключно соціальні витрати, а відтак заявлені позивачем до стягнення суми є для неї надмірним фінансовим тягарем.
Позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» у встановлений судом строк надав відзив, у якому заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та просить суд прийняти відзив до розгляду і врахувати викладені в ньому доводи під час вирішення справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 03 листопада 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено договір кредитної лінії № 608284527 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується надати відповідачці кредит в сумі 5500,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Кредитна лінія надається строком на 12 днів від дати отримання кредиту позичальником. З метою отримання кредиту відповідач вказала свої анкетні та паспортні дані (а. с. 24 на звороті - 28).
Згідно з копією паспорта споживчого кредиту відповідач 03 листопада 2021 року ознайомилася з умовами надання кредиту (а. с. 23-24).
03 листопада 2021 року відповідач заповнила заявку про отримання грошових коштів в кредит, в якій вказала суму кредиту 3750,00 грн. та номер картки 4441-11ХХ-ХХХХ-0529 (а. с. 36).
Відповідно до копії платіжного доручення № 96d65c3d-a0a8-416e-95f9-917a90e6221f від 03 листопада 2021 року, первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало кошти на картку № НОМЕР_1 у розмірі 3750,00 грн., отримувач ОСОБА_1 , згідно договору № 608284527 від 03 листопада 2021 року (а. с. 47).
Згідно з копією платіжного доручення № 01fe7b75-6032-4bf6-9f63-a28436b08762 від 05 листопада 2021 року, первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало кошти на картку № НОМЕР_1 у розмірі 1750,00 грн., отримувач ОСОБА_1 , згідно договору № 608284527 від 03 листопада 2021 року (а. с. 48).
Відповідно до копії виписки з особового рахунку за кредитним договором №608284527 від 03 листопада 2021 року, за період з 14 липня 2025 року по 26 грудня 2025 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 21324,60 грн., з них: 5500,00 грн. – прострочена заборгованість за сумою кредиту, 15 824,60 грн. – прострочена заборгованість за процентами (а. с. 97).
Відповідно до копії розрахунку заборгованості наданого ТОВ «Таліон Плюс», загальна сума заборгованості відповідача становить 21324,60 грн., з них: 5500,00 грн. – тіло кредиту, 15 824,60 грн. – проценти (а. с. 96).
Згідно з копією розрахунку заборгованості наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», загальна сума заборгованості відповідача становить 12 474,00 грн. (а. с. 95).
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року (а. с. 56-61).
28 листопада 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 19, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2020 року (а. с. 61 на звороті).
31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 26, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2021 року (а. с. 62-66).
31 грудня 2021 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року (а. с. 67).
31 грудня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року (а. с. 67 на звороті).
31 грудня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а. с. 68-71).
30 жовтня 2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1024-01 (а. с. 72-99).
11 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу № 11/07/25/-Е відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором (а. с. 80-85).
Відповідно до копії реєстру боржників від 11 липня 2025 року до договору факторингу № 11/07/25/-Е від 11 липня 2025 року під № 27813 вказана ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості, якої становить 21324,60 грн. (а. с. 86-89).
Згідно з повідомленням № БТ/Е-6369 від 01 березня 2026 року наданого АТ «Універсалбанк» на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , у період з 03 листопада 2021 року по 08 листопада 2021 року та з 05 листопада 2021 року по 10 листопада 2021 року (рух коштів по картці) по рахунку відповідача було зарахувано грошові кошти у розмірі 3750,00 грн. та 1750,00 грн. (а. с. 164-168).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт не виконання відповідачем узятих зобов`язань за кредитним договором є встановленим, що у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договору, повернення суми кредиту та сплати відсотків, а тому порушене право підлягає судовому захисту.
Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та обґрунтованим.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). 
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З матеріалів справи вбачається, що договір кредитної лінії № 608284527 від 03 листопада 2021 року відповідачем ОСОБА_1 укладено шляхом його підписання разом з додатками електронним підписом з одноразовим ідентифікатором № MNV759QJ (а. с. 24 на звороті -28).
У справі № 524/5556/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Відповідно, використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2023 року у справі № 757/22453/20-ц, від 26 лютого 2024 року у справі № 752/6020/21. 
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належить, дійшов обґрунтованого висновку про факт укладення зазначеного договору.
Подібні правові за змістом висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20, від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21.
З огляду на викладене доводи апеляційної скарги щодо неукладеності договору є безпідставними та підлягають відхиленню.
Доводи відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів отримання коштів, а тому підстави для задоволення позову відсутні, апеляційним судом відхиляються.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви додано довідку ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» про перерахування суми кредиту № 608284527 від 03 листопада 2021 року, а також від 05 листопада 2021 року (а. с. 111), перерахування яких підтверджується копією листа АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 17 лютого 2026 року (а. с. 164-167).
Судом враховується, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц).
Позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС»», з урахуванням перерахування коштів на банківську карту № НОМЕР_3 банком-емітентом якої є АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», не володіє та не може володіти первинними бухгалтерськими документами, оскільки товариство не є банком та здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема безготівковий переказ коштів без відкриття банківських рахунків. 
Натомість товариство надало усі наявні докази, що підтверджують факт перерахування коштів на банківську картку № НОМЕР_3 зазначену позичальником при укладенні договору №608284527 від 03 листопада 2021 року.
Крім того, згідно витребуваної судом першої інстанції інформації з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» у ОСОБА_1 був відкритий рахунок для обслуговування банківської картки № НОМЕР_2 , на котру у період з 03 листопада 2021 року до 08 листопада 2021 року надійшли грошові кошти у сумі 3750,00 грн. та у період з 05 листопада 2021 року до 10 листопада 2021 року надійшли грошові кошти у сумі 1750,00 грн. (а. с. 164-168)
Таким чином, заперечення відповідачем факту отримання грошових коштів за кредитним договором № 608284527 від 03 листопада 2021 року є безпідставними та такими, що не підтверджені жодними належними й допустимими доказами.
За таких обставин відповідна процесуальна поведінка відповідача не узгоджується з принципами добросовісності, змагальності та поваги до суду й інших учасників процесу, не сприяє своєчасному, повному й об`єктивному з`ясуванню обставин справи та її справедливому вирішенню, а свідчить про намагання ухилитися від виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем.
Колегія суддів відхиляє заперечення відповідача щодо несправедливості умов кредитного договору та неспівмірності розміру відсотків, оскільки при його укладенні вона була повідомлена про розмір відсотків, порядок їх сплати та інші суттєві обставини договору, і добровільно уклала цей договір, підписавши його без будь-яких застережень, та користувалася отриманими коштами.
Підписанням кредитного договору № 608284527 від 03 листопада 2021 року ОСОБА_1 підтвердила свою згоду з умовами такого кредитного договору, у тому числі із визначеними ним строком його дії – 12 днів та розміром процентної ставки за користування кредитом – 1,98 % в день від суми кредиту за кожен день користування (722,70 % річних), а також передбачили право кредитора нараховувати відсотки у обумовленому договором розмірі протягом 90 календарних днів з дня закінчення дисконтного періоду.
Також позичальник засвідчила, що до підписання договору ознайомилася з паспортом споживчого кредиту, що містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.
При цьому положення укладеного відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору № 608284527 від 03 листопада 2021 року є чіткими, конкретно визначеними та такими, що не допускають подвійного тлумачення.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2020 року в справі № 559/1605/18 зроблено висновок по застосуванню пункту 3 статті 3, статті 627 ЦК України та вказано, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абзаці 2 частини третьої статті 6 ЦК України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства в разі існування певних підстав.
Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтями 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили саме такі умови кредитного договору, підтвердивши свою згоду на такі умови своїми підписами.
У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. А тому, враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини із позивачем, якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами чи інші умови договору несправедливими, натомість ОСОБА_1 погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень.
Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчила, що погоджується на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, а тому така позиція відповідача розцінюється як спроба уникнення відповідальності за взяті на себе зобов`язання.
За таких обставин, з урахуванням того, що кредитні кошти були фактично отримані та використані відповідачем, з умовами щодо сплати процентів за користування кредитом у визначених договором термін та розмірі позичальник ОСОБА_1 погодилася, однак у добровільному порядку такі умови не виконала: проценти у визначеному розмірі та у визначений термін не сплатила в повному обсязі, чим допустила заборгованість зі сплати процентів по діючому кредитному договору, яка підлягає до стягнення.
Щодо доводів відповідача про сплив строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).
При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
З матеріалів справи вбачається, що договір про надання фінансового кредиту № 608284527 укладено 03 листопада 2021 року на строк 12 днів.
Право вимоги за зазначеним договором відступлено 21 грудня 2021 року.
Пунктом 12 Кінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України виніс постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами Кабінету Міністрів України.
Відтак, на період дії зазначених постанов Кабінету Міністрів України строки позовної давності продовжувалися.
Також, пунктом 19 Кінцевих та Перехідних положень ЦК України (на момент подання позову) передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Враховуючи, що з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який діяв і станом на момент подання позову, підстави для застосування строків позовної давності відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не є суттєвими та не спростовують вірно встановлених судом першої інстанції обставин справи.
З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, об`єктивно оцінив зібрані та досліджені докази й обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не є спроможними.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
За наведених обставин рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування чи зміни, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	І. В. Міхасішин   	
  	І. М. Стадник