Дата документу 11.06.2026	Справа № 554/868/25	
 	Провадження № 2/554/1581/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 року м. Полтава

Шевченківський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого судді - Сініцина Е.М.,
за участю секретаря – Кувіти М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ТОВ «Споживчий Центр» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача – ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» 10.06.2024 року № 08.06.2024-100002573.
Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, за ним утворилася заборгованість у розмірі 17 838,00 грн., з яких 6 000,00 грн. - тіло кредиту, 7 938,00 грн. - проценти за користування кредитом, 900,00 грн. – комісія, 3000,00 грн. - неустойка.
Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі сплати судового збору 2 422,40 гривень.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2025 року у цивільній справі за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання.
Представник позивача про дату та час засідання повідомлявся належним чином, у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.
Відповідач про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, надіслав до суду відзив, у якому зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, виходячи з наступного.
У анкеті на отримання кредиту відсутній номер його мобільного телефону, а також номер кредитної карти на яку необхідно було б переказувати кошти. Позивачем, не надано банківську виписку, тобто первинний документ на підтвердження факту надання кредиту та не надано розрахунку заборгованості щодо самого тіла кредиту, тобто за який період утворилася заборгованість. Довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором (без дати її складання та періоду нарахування заборгованості), є неналежним доказом по справі. 
Позивачем направлено до суду відповідь на відзив, у якому зазначили, що заперечення представника відповідача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 10.06.2024 р.; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору № 08.06.2024-100002573 (кредитної лінії) від 10.06.2024 р.; 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №08.06.2024-100002573 (кредитної лінії) від 10.06.2024 року.
Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки у разі їх наявності, розуміє та зобов`язується їх виконувати. 
Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий – 0957507923.
Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору - 10.06.2024 року.
Відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону НОМЕР_1 належить йому. 
Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами.
Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується Квитанція №420918908 від 10.06.2024р., яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак – належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу.
Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу – Ipay, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, чим позивач виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.
Пунктом 10 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий фінансовий кредит)» від 03.11.2021 № 113 передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (далі - кредитна операція), з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу споживача - сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію, у форматі ХХХХ НОМЕР_2 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Таким чином, відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до вищенаведених Постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача.
Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, представник відповідача не надав до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку 4149-51XX-XXXX-5660, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Сторона позивача вважає безпідставними доводи відзиву про ненадання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу.
Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.
Позивач додає Картку субконто з детальним розрахунком заборгованості, яка є належним та допустимим доказом.
Комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу – інтернет-еквайрингу.
Пунктом 13 Заявки, що є невід`ємною складовою кредитного договору, передбачено неустойку у розмірі 60 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Отже, неустойка була нарахована за кожне невиконання/неналежного виконання зобов`язання відповідача за кредитним договором, а саме зобов`язання здійснення оплат згідно графіка платежів, встановленого в заявці договору.
Відповідно до частини 2 пункту 2 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
Таким чином, сума неустойки становить 3000 грн., що є половиною розміру виданих коштів (6000 грн.).
Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань.
Відповідно до умов кредитного договору, з відповідачем був укладений саме споживчий кредитний договір, тобто у кредит були отримані гроші для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а тому в цьому випадку мають застосовуватись саме норми ЗУ "Про споживче кредитування".
Зважаючи на викладене, неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню.
Відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору.
Позов просив задовольнити. 
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір від 10.06.2024 року № 08.06.2024-100002573, за умовами якого позивач зобов`язався видати кредит у сумі 6 000,00 грн., а відповідач погодився на умови договору, що підтверджується копіями Підтвердження укладення кредитного договору, Заявки на отримання кредиту, пропозицією про укладення кредитного договору, додатком до анкети позичальника, Відповіддю позичальника про прийняття пропозиції, з електронним підписом відповідача.
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 6 000,00 грн., встановленому договором, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 08.01.2025 року, вих. № 1-0801, номер транзакції – 420918908, призначення: видача за договором кредиту №08.06.2024-100002573. 
Відповідач належним чином договірні зобов`язання не виконував, внаслідок чого за вказаним кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 17838,00 грн., з яких 6 000,00 грн. - тіло кредиту, 7 938,00 грн. - проценти за користування кредитом, 900,00 грн. – комісія, 3 000,00 грн. – неустойка, що підтверджується Довідкою-розрахунком, де вказано, що проценти по кредиту нараховані за період з 10 червня 2024 року по 15 вересня 2024 року.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання - є його порушенням.
Таким чином, відповідач звернувся до ТОВ «Споживчий Центр» з метою отримання банківських послуг у вигляді отримання кредиту, у зв`язку з чим підписав кредитний договір №08.06.2024-100002573 від 10.06.2024 року, отримав кредитні кошти і взяв на себе зобов`язання повернути їх, але свої зобов`язання не виконав та допустив заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 17 838,92 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором, згідно якої 6 000,00 грн. - тіло кредиту, 7 938,00 грн. - проценти за користування кредитом за період з 10.06.2024 по 15.09.2024 року, 900,00 грн. – комісія, 3 000,00 грн. – неустойка.
Суд погоджується з позицією позивача, щодо нарахування неустойки, а саме Пунктом 13 Заявки, що є невід`ємною складовою кредитного договору, передбачено неустойку у розмірі 60 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Отже, неустойка була нарахована за кожен день невиконання зобов`язання відповідача за кредитним договором, а саме зобов`язання здійснення оплат згідно графіка платежів, встановленого в заявці договору. Нарахування комісії пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу – інтернет-еквайрингу.
Таким чином, сума неустойки становить 3000 грн., що є половиною розміру виданих коштів (6000 грн.).
Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Нарахування відсотків, пені та комісії підтверджується наданою позивачем Карткою субконто, з детальним розрахунком заборгованості, яка береться судом до уваги оскільки являється допустимим доказом.
Крім того, твердження відповідача, що у анкеті на отримання кредиту, відсутній номер його мобільного телефону, а також номер кредитної карти на яку необхідно було б переказувати кошти – не відповідають дійсності, оскільки Відповідачем підписувались документи, що складають Кредитний договір, за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий – 0957507923. Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору - 10.06.2024, про що маються відповідні відмітки на вказаних документах. Більше того, Відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону НОМЕР_1 належить йому, або що на час укладення спірних договорів вказаний засіб зв`язку було втрачено, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування.
Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений.
Щодо відсутності номеру кредитної карти у заявці на отримання кредиту, суд зазначає, що у заявці Кредитного договору №08.06.2024-100002573 (кредитної лінії), яка підписана одноразовим ідентифікатором Е612, зазначено реквізити належного Позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів Позичальнику за даним та наступними договорами: 4149-54ХХ-ХХХХ-5660.
Суд погоджується з позицією позивача, що згідно Пункту 10 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий фінансовий кредит)» від 03.11.2021 № 113 передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (далі - кредитна операція), з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу споживача - сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію, у форматі ХХХХ XX** **** ХХХХ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Таким чином, відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до вищенаведеної Постанови Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача.
Відповідачем не надано контррозрахунку заборгованості, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували його позицію викладену у відзиві на позовну заяву. 
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача – ТОВ «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 за Кредитним Договором №08.06.2024-100002573 від 10.06.2024 року – підлягають задоволенню.
Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України.
Оскільки позов задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 гривень.
На підставі ст.ст.526,530,629,1049,1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, –

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», заборгованість за Кредитним договором №08.06.2024-100002573 від 10.06.2024 року, у загальному розмірі – 17 838,00 грн., з яких 6 000,00 грн. - тіло кредиту, 7 938,00 грн. - проценти за користування кредитом за період з 10.06.2024 по 15.09.2024 року, 900,00 грн. – комісія, 3 000,00 грн. – неустойка. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» суму коштів витрачених на оплату судового збору у розмірі 2 422,40 гривень.
Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасники справи:
Позивач – товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», адреса – 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-а, код в ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач – ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 .

Суддя Е.М. Сініцин.