Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.03.2026  	Справа №607/26263/25 Провадження №2/607/1138/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Герчаківської О. Я.,
з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білецької сільської ради про визнання права власності,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокатка Назарук Т. В., звернулася до суду із позовом до Білецької сільської ради про визнання права власності.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , відносився до колгоспного двору головою якого був ОСОБА_2 . Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його частку у розмірі 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами успадкувала ОСОБА_3 згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 березня 2010 року у справі № 2-3119/10.
ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області із заявою про державну реєстрацію речового права на частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 . 
07 жовтня 2025 року державним реєстратором було прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 81214551, через розбіжності щодо кількості членів колгоспного двору.
Таким чином, у ОСОБА_1 існують перешкоди у реєстрації права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , що породжує необхідність захисту цих прав у судовому порядку.
Відтак, позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частки на житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 165,60 кв.м, житловою - 98,60 кв.м.
Ухвалою судді від 22 грудня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі №607/26263/25; постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
У судовому засіданні, яке відбулося 22 січня 2026 року суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрив підготовче провадження та розпочав розгляд справи по суті.
Представник позивачки ОСОБА_1 – адвокатка Назарук Т. В. в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву у якій, просила суд проводити розгляд справи без сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. 
Представник відповідача Білецької сільської ради у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання, в якому просив суд проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечував щодо задоволення позовних вимог.
За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
Згідно рішення Великоглибочецької сільської ради народних депутатів від 08 лютого 1994 року передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку ОСОБА_2 яка знаходиться в с. В. Глибочок, загальною площею 0,26 га, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га.; для ведення особистого селянського господарства – 0,01 га.
Згідно довідки № 407 від 14 жовтня 2005 року, виданої виконкомом Великоглибочецької сільської ради, житловий будинок в АДРЕСА_1 , станом на 01 липня 1990 року - двір колгоспний, членами двору були: ОСОБА_1 , 1939 року народження, та ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 71 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 28 липня 2008 року Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2010 року у справі № 2-3119/10 продовжено строк прийняття спадщини та визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,31 га. у межах згідно з планом, призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району, (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 785599 від 02 вересня 2005 року), земельну ділянку площею 2,78 га. у межах згідно з планом, призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 786676 від 02 вересня 2005 року), що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
22 вересня 2025 року на замовлення ОСОБА_3 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , усього під забудовою 314 кв.м, під основною будівлею 170 кв.м, під господарськими допоміжними будівлями і спорудами - 144 кв.м.
Згідно довідки № 345 від 02 жовтня 2025 року, виданої Великоглибочецькою сільською радою, відомості щодо реєстрації у житловому будинку в АДРЕСА_1 , станом на 15 квітня 1991 року у Великоглибочецькому старостинському окрузі Білецької сільської ради відсутні, оскільки по господарських книг з 1986 по 1995 роки немає.
Відповідно до інформації, наданої Білецькою сільською радою № 07-10/1903 від 06 жовтня 2025 року та архівним відділом Тернопільської районної військової адміністрації Тернопільської області № 760/04-02 від 09 жовтня 2025 року, відсутні відомості щодо Погосподарських книг с. Великий Глибочок Тернопільського району Тернопільської області, з 1986 по 1995 роки та 1989 рік відповідно. 
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 146172223, сформованого 21 листопада 2018 року, земельна ділянка з кадастровим номером 6125281900:02:001:4317, площею 0,25 га, за адресою АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності у розмірі належить ОСОБА_1 
07 жовтня 2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_4 Білецької сільської ради прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 81214551. В обґрунтування відмови вказано наступні обставини: подано технічний паспорт б/н від 20 жовтня 2009 року, згідно якого житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 165,0, житловою площею 88,2, збудовано 1967 році та проведено реконструкцію, а саме, побудовано прибудову під літ. «а» в 1987 році, житлову прибудову в 1991 році під літ. «А1», літню кухню в 1991 році під літ. «Б», гараж в 1991 році під літ. «Г», господарську будівлю в 1991 році під літ. «Ж». Згідно наданої інформації (наданої на запит д. реєстратора) Тернопільським районним госпрозрахунковим БТІ житловий будинок загальною площею 85,1, житлового площею 48,4, зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_2 на підставі свідоцтва на право особистої власності б/н від 30 січня 1989 року, виданого виконавчим комітетом В. Глибочецької сільської ради. Згідно названого свідоцтва вказаний житловий будинок належить до колгоспного двору, що складається з 5 членів, головою якого є ОСОБА_2 , однак не перелічено/не вказано прізвищ членів колгоспного двору. Право власності на земельну ділянку з к.н.: 6125281900:02:001:4317, на якій розташований вказаний будинок, зареєстровано в ДРРП за ОСОБА_3 (спільна часткова - 1/2) та ОСОБА_1 (спільна часткова - 1/2). Згідно наданої інформації (на запит державного реєстратора) Великоглибочецьким старостинським округом Білецької сільської ради № 07-10/1903 від 06 жовтня 2025 року погосподарських книг у вказаному окрузі в період 1986 по 1995 роки не має. Подані та отримані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно–правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно зі статтею 5 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41 Конституції України).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З введенням в дію з 01 липня 1990 року Закону СРСР, а з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і в даній справі слід керуватися п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», в якому зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.
Власність колгоспного двору регулювалася - ст.ст. 120 - 126 ЦК УРСР (редакції 18 липня 1963 року) і згідно ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (редакції 18 липня 1963 року) майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.
Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
Отож, при вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , відносився до типу колгоспного двору, і після ліквідації колгоспних дворів, 1/2 його частка належить ОСОБА_1 , як члену двору, частку цього майна успадкувала ОСОБА_3 . Відомостей про те, що членами колгоспного двору за вказаною вище адресою є інші особи суд не здобув, а покликання державного реєстратора на ці обставини є його особистою оцінкою наданих документів, яка не може обмежувати право власності позивачки.
Так, ОСОБА_1 задля реєстрації своєї частки у майні звернувся до державного реєстратора, який відмовив їй у проведенні реєстраційних дій, оскільки були розбіжності в частині кількості членів колгоспного двору, яка не узгоджувалася з іншими документами, та через відсутність погосподарських книг у вказаному окрузі в період 1986 по 1995 роки.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.
Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.
Стаття 31 Закону передбачає, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.
Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.
Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.
ОСОБА_1 не може представити державному реєстратору виписку із погосподарської книги, оскільки погосподарські книги за потрібний період не збереглися, однак земельна ділянка під будинком АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , розмір частки - по частки належить кожному із співвласників.
Щодо проведеної реконструкції будинковолодіння за вищевказаною адресою, то суд звертає увагу на те, що побудова прибудов, літньої кухні, гаража, господарської споруди, мала місце у 1991 році. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедури введення нерухомого майна до експлуатації при оформленні права власності. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23 лютого 2016 року №8.4-35//18/1).
Відтак, спірні правовідносини мають місце за обставин, коли у позивачки виникло право власності на частку у житловому будинку за вищевказаною адресою, однак вона не може зареєструвати своє право на це майно через розбіжності в документах та у зв`язку із втратою по господарських книг, які мають місце не з її вини, однак є перешкодою для оформлення за ОСОБА_1 речового права. 
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до п. 37 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» – з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Відтак, в силу встановлених судом обставин, позов ОСОБА_1 до Білецької сільської ради про визнання права власності на майно підлягає до задоволення шляхом визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яка нею набута як членом колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року.
У зв`язку з тим, що позивачка просить залишити судові витрати за нею, дане питання судом не вирішується.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76–78, 83, 206, 258–268, 273, 352–355 ЦПК України, суд, 
У Х В А Л И В : 
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яка нею набута як членом колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України. 
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: Білецька сільська рада, код ЄДРПОУ: 14029160, адреса місцезнаходження: вул. Молодіжна, буд. 19, с. Біла Тернопільського району Тернопільської області, 47707.

Головуючий суддя         Герчаківська О.Я.