ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2010 р. Справа № 2a-214/10/0970 

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Гундяка В.Д.,
при секретарі Лавринович Т.В.,
за участю: представників позивача Максим`юка Г.П.,Никорак Д.В.,
представника відповідача Штигляна С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Івано-Франківську справу за позовом Закритого акціонерного товариства «Будівельник» до Івано-Франківського обласного центру зайнятості про скасування розпорядження та зобов`язання до вчинення дій, 

в с т а н о в и в:

19.01.2010 року ухвалою суду по справі за № 2а-3380/09/0970 роз`єднано справу за позовом Івано-Франківського обласного центру зайнятості до Закритого акціонерного товариства «Будівельник`про стягнення заборгованості в два самостійні провадження: за позовом Івано-Франківського обласного центру зайнятості до Закритого акціонерного товариства «Будівельник`про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом Закритого акціонерного товариства «Будівельник`до Івано-Франківського обласного центру зайнятості про скасування розпоорядження та зобов`язання до вчинення дій, якому присвоєно № 2а-214/10/0970. 
В зустрічному позові Закрите акціонерне товариство «Будівельник`просило скасувати розпорядження про стягнення коштів та застосування фінансових санкцій за № ОЦЗ-1992/01-37/10 від 23.05.2005 року та зобов`язати відповідача списати відповідну заборгованість, мотивуючи свої вимоги тим, що заборгованість підлягає до списання відповідно до ст. 18 ЗУ «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», тому оскаржуване розпорядження є незаконним. 
У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що заборгованість Закритого акціонерного товариства «Будівельник`перед центром зайнятості станом на 01.01.2001 року становила 6 203,83 грн. Дана заборгованість виникла за період з 01.01.1997 року по 01.01.2001 року у зв`язку із несплатою збору на обов`язкове соціальне страхування. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами`та ЗУ «Про списання заборгованості зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) платників податків у зв`язку з реформуванням сільськогосподарських підприємств`дана заборгованість підлягала списанню або розстроченню. Оскільки Фонд загальнообов`язкового соціального страхування на випадок безробіття є правонаступником державного фонду сприяння зайнятості населення, вищевказаний збір на час виникнення боргу включався до переліку загальнодержавних податків і зборів, кошти підлягали стягненню до Державного бюджету України, то списання та розстрочення боргів на переконання позивача мали проводити центр зайнятості разом із податковими органами. Вважають, що розпорядження Івано-Франківського обласного центру зайнятості має бути скасовано, оскільки відповідачем пропущено строк позовної давності, а податковий борг Івано-Франківський обласний центр зайнятості зобов`язаний списати у встановленому порядку. 
Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття`кошти Фонду не входять до Державного бюджету України та згідно ч.2 п.2 ст.38 вищевказаного закону строк давності у разі стягнення страхових внесків, пені та фінансових санкцій, передбачених цією статтею не застосовується.
Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши подані докази, суд прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з наступних мотивів.
08.04.2005 року Снятинським районним центром зайнятості було проведено документальну перевірку Закритого акціонерного товариства «Будівельник`за результатами якої складено акт за №15 від 08.04.2005 року щодо правильності нарахування, своєчасності і повноти перерахування страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. 
За наслідками проведеної перевірки відповідачем було винесено розпорядження про стягнення коштів та застосування фінансових санкцій за № ОЦЗ-1992/01-37/10 від 23.05.2005 року, зокрема простроченої заборгованості в сумі 6599,79 грн. та нарахованої пені в сумі 3172,13 грн. Вказана заборгованість виникла за період з 01.01.1997 року по 01.01.2001р. Дана обставина згідно ч.3 ст. 72 КАС України доказування не потребує, як така, що визнається сторонами та в суду не виникає сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання.
Суд не погоджується з прийнятим оскаржуваним розпорядженням з огляду на нижчевикладене. 
Відповідно до чинного законодавства до набрання чинності з 01.01.2001 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття контроль за сплатою та відповідно і стягнення несплачених страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття здійснювався податковими органами. За таких обставин стягнення недоїмки по вищевказаних внесках, яка виникла до 01.01.2001 року не може входити до компетенції відповідача.
Так як нормативну підставу для прийняття вищевказаного розпорядження п відповідачем визначено пп.1,4 ст.38 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Однак, як вже було вищезгадано, даний закон набрав чинності з 01.01.2001 року. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином зазначені у розпорядженні норми не можуть поширюватись на недоїмку, яка підлягає до стягнення згідно оскаржуваного рішення, оскільки остання виникла до 01.01.2001 року. З цих же підстав неправомірним є застосування фінансових санкцій. 
Таким чином, на переконання суду вимога скасувати розпорядження про стягнення коштів та застосування фінансових санкцій за № ОЦЗ-1992/01-37/10 від 23.05.2005 року є підставною та підлягає до задоволення.
Погоджується суд і з наявністю у позивача права на списання заборгованості, яка є предметом спору у даній справі.
Так згідно ст. 1 ЗУ за N 2239-III від 18.01.2001 «Про внесення змін до Закону України "Про списання заборгованості зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) платників податків у зв`язку з реформуванням сільськогосподарських підприємств"". передбачено списати з колективних та інших сільськогосподарських підприємств усіх форм власності і господарювання, включаючи обслуговуючі підприємства, міжгосподарські будівельні організації, а також з колективних та інших сільськогосподарських підприємств, які реформувалися у приватні (приватно-орендні) підприємства, селянські (фермерські) господарства, господарські товариства, сільськогосподарські кооперативи, інші суб`єкти господарювання (далі - приватні формування) та стали правонаступниками цих підприємств або щодо яких прийнято рішення про їх ліквідацію, суми заборгованості зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) до бюджетів усіх рівнів, у тому числі реструктурованої відповідно до чинного законодавства, з урахуванням сум заборгованості зі сплати пені (крім сум пені, нарахованих за порушення строків розрахунків за здійснення операцій у сфері зовнішньоекономічної діяльності), штрафних та фінансових санкцій, нарахованих відповідно до законодавства, за станом на 1 травня 2000 року.
Відповідно до пояснення представників позивача ВАТ «Будівельник`є правонаступником міжгосподарської будівельної організації «Райагробуд», яка здійснювала будівництво об`єктів для сільськогосподарських підприємств Снятинського району. Не заперечує дану обставину і представник відповідача, на якого ст.ч.2 ст.71 КАСУ покладає процесуальний обов`язок доказування правомірності свого рішення.
За таких обставин вищезгадана заборгованість підлягала списанню у встановленому порядку.
Однак недивлячись на наявне у позивача на переконання суду право на списання заборгованості, позовна вимога щодо зобов`язання саме відповідача до вчинення дій по списанню даної заборгованості не може бути задоволена з огляду на нижчевикладене.
Так згідно ст..ст.3 ЗУ N 1565-III від 16.03.2000 «Про списання та реструктуризацію заборгованості зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) платників податків у зв`язку з реформуванням сільськогосподарських підприємств`обов`язок щодо прийняття відповідного рішення про списання заборгованості зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), пені, штрафних та фінансових санкцій, нарахованих відповідно до законодавства на заборгованість, покладається на органи державної податкової служби, де перебувають на обліку платники податків.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Виходячи з вищенаведеного, оскільки до компетенції відповідача не віднесене списання вищевказаної заборгованості, суд не вбачає за можливе покладення такого обов`язку на відповідача, тому в задоволені позовної вимоги про зобов`язання до вчинення дій слід відмовити.
Враховуючи вимоги ч.3 ст.94 КАС України судові витрати, здійснені позивачем, необхідно присудити йому відповідно до задоволеної вимоги, тобто стягненню з Державного бюджету України в користь ВАТ “Будівельник” підлягає 101 грн. 50 коп. судових витрат –50% від документально підтверджених понесених витрат.
На підставі ч.1 ст.58, п.22 ч.1 ст. 92 Конституції України, керуючись, ст.ст.11, 71, 86, ч.3 ст.94, ч.3 ст.160, ст.162 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.
Розпорядження Івано-Франківського обласного центру зайнятості за № ОЦЗ-1992/01-37/10 від 23.05.2005 року про стягнення коштів та застосування фінансових санкцій від 23.05.2005 року скасувати.
В задоволенні іншої позовної вимоги відмовити. 
Стягнути з Державного бюджету України на користь Закритого акціонерного товариства «Будівельник»101 (сто одну) грн. 50 коп. судових витрат.
Постанова набирає законної сили після закінчення встановлених ст.186 КАСУ строків подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги, якщо таку заяву чи скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання протягом десяти днів з дня складення постанови у повному обсязі заяви про її апеляційне оскарження, після чого протягом двадцяти днів –апеляційної скарги. 
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі.

Суддя: Гундяк В.Д. 

Постанова складена в повному обсязі 17.02.2010 року.