Справа № 727/3193/26 
Провадження № 2/727/1585/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

06 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді: Гавалешка П.С.,
при секретарі судового засідання: Бринзилі Б.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини з інвалідністю та матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини з інвалідністю та матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю.
Посилається на те, що 21 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис №1965, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
У шлюбі у сторін народилася дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені. Шлюб існує формально.
Дитина проживає разом зі позивачем, що підтверджується відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 22.11.2012 року та перебуває повністю на її утриманні.
З 2018 року ОСОБА_4 є дитиною з інвалідністю з дитинства, що підтверджується відповідними медичними документами. Стан здоров?я дитини та її розвиток не дозволяють їй самостійно себе обслуговувати, орієнтуватися, повноцінно спілкуватися та жити без постійного або тривалого догляду, допомоги іншої особи у зв?язку зі значно обмеженою можливістю самостійного існування та постійної щоденної участі опікуна дитини в процесі її лікування, реабілітації та освіти, у зв?язку з чим позивач не має можливості працювати та отримувати стабільний дохід, щоб забезпечити себе та дитину матеріально належним чином. Її дохід складається лише з державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю з надбавкою на догляд, розмір якого становить 8100 грн щомісячно, а реабілітаційні заходи для ОСОБА_4 потребують значних фінансових затрат.
Відповідач, ОСОБА_2 взагалі не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не цікавиться її життям і потребами, не підтримує з нею жодного зв?язку (у тому числі телефонного), повністю самоусунувся від виконання батьківських обов?язків. При цьому він є працездатною особою, інших утриманців не має і має реальну можливість надавати матеріальну допомогу.
На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 10 000 (десяти тисяч) грн 00 коп. починаючи від дня пред?явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на користь, ОСОБА_1 аліменти на утримання позивача у твердій грошовій сумі, як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю, ОСОБА_4 , у розмірі 5000 (п?яти тисяч) грн 00 коп. починаючи від дня пред?явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
16.03.2026 року Шевченківським районним судом м. Чернівці винесено ухвалу про відкриття провадження по справі, розгляд якої проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
В судове засідання позивач не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій підтримала позов повністю та просила його задовольнити, розглянути справу у її відсутність.
Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.01.2026 року шлюб між сторонами розірвано.
У шлюбі у сторін народилася дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 29.07.2025 року.
Дитина проживає разом зі позивачем, що підтверджується відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 738664 від 20.08.2025 року та перебуває повністю на її утриманні.
Згідно експертного рішення ЛКК № 10 від 09.02.2018 року ОСОБА_4 являється дитиною з інвалідністю.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 04.09.2025 року вбачається, що позивач є законним представником ОСОБА_4 , надається державна соціальна допомога дітям з інвалідністю.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»).
В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України).
За правилами ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.
Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено, що у 2026 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня складає - 3512 грн.
Крім того, суд наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19.
Суд звертає увагу, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.
Ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Визначаючи розмір коштів, що стягуються як аліменти, суд повинен прагнути не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.
Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Розмір стягуваних аліментів повинен служити задоволенню актуальних життєвих потреб, відповідати життєвому стандарту в місці проживання, а не призводити до збагачення та бути джерелом інших нецільових витрат.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача за доцільне підлягають стягненню на користь позивачки аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 8000 гривень щомісячно, починаючи з 05.03.2026 року і до досягнення дитиною повноліття, суд вважає, що такий розмір аліментів, з урахуванням обов`язку позивачки по утриманню дитини, забезпечить потреби дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача, задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.
Що вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки суд враховує таке.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні", дитина з інвалідністю особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства", дитина з інвалідністю дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.
Сімейним Кодексом України визначені особливості надання утримання дружині, з якою проживає дитина з інвалідністю.
Відповідно до ч.1 ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.
Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у одного із подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю виникає право на утримання за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду і опікування нею, та наявність у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу.
З огляду на той факт, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивачки в сумі 8000 грн. щомісяця на утримання сина, а також враховуючи факт отримання позивачкою соціальних виплат від держави, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача на користь позивачки на її утримання аліментів в розмірі 4000 грн.
Суд зазначає, що згідно положень ч.1, 3 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 
Також згідно вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 2662,40 грн. 
Керуючись ст. 180-183, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 4, 5, 10, 18, 133, 259, 263-265, 273, 430 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини з інвалідністю та матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. щомісячно, починаючи з 05.03.2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на її утримання, як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю, ОСОБА_4 , у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. щомісячно, починаючи з 05.03.2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2662 грн. 40 коп.
Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя П.С. Гавалешко