ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/10956/24
касаційне провадження № К/990/8849/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НТС-Партнер»
на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Малиш Н.І.; судді: Щербак А.А., Баранник Н.П.)
у справі № 160/10956/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НТС-Партнер»
до Дніпровської митниці
про визнання протиправними та скасування рішень і карток відмови,
УСТАНОВИВ:
26 квітня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НТС-Партнер» (далі - ТОВ «НТС-Партнер», позивач, платник, товариство) звернулося до адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці (далі - митниця, відповідач, митний орган), в якому, з урахуванням роз`єднання судом позовних вимог у справі в самостійні провадження, просило:
визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 01 березня 2023 року № UA110050/2023/000056/1 та рішення про коригування митної вартості товарів від 13 березня 2023 року № UA110050/2023/000061/1;
визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110050/2023/000071 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110050/2023/000085.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час митного оформлення товарів позивач визначив митну вартість за основним методом - за ціною договору, подав документи на підтвердження заявленої митної вартості відповідно до статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), а митний орган не навів обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення митної вартості та безпідставно застосував резервний метод. Відповідно до статті 53 МК України декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір, рахунок-фактура, банківські платіжні документи, транспортні документи та інші документи, визначені цією статтею. 
Рішенням від 02 серпня 2024 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд позов задовольнив. 
Постановою від 11 грудня 2024 року Третій апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу митного органу задовольнив та скасував рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року, а позовну заяву ТОВ «НТС-Партнер» залишив без розгляду.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що до цієї категорії спорів застосовується загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, визначений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Апеляційний суд зазначив, що спірні рішення про коригування митної вартості товарів були прийняті 01 березня 2023 року та 13 березня 2023 року, а позов подано лише 26 квітня 2024 року. При цьому суд апеляційної інстанції послався на відомості митних декларацій від 01 березня 2023 року та 14 березня 2023 року, у графах 44 яких містяться посилання на оскаржувані рішення митного органу та картки відмови. Водночас суд апеляційної інстанції установив, що 08 травня 2024 року позивач подав до суду першої інстанції клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, однак суд першої інстанції під час розгляду справи це клопотання не вирішив і не надав оцінки доводам, викладеним у ньому.
Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ «НТС-Партнер» звернулося до адміністративного суд з касаційною скаргою, у якій, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до Третього апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Мотивуючи касаційну скаргу, товариство посилається на те, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду. На переконання позивача, апеляційний суд, установивши факт подання товариством клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, не перевірив наведені у ньому причини пропуску строку, не оцінив подані на їх підтвердження докази та не навів мотивів, з яких такі причини можуть вважатися неповажними.
Ухвалою від 17 квітня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «НТС-Партнер».
05 травня 2025 року від митного органу надійшов відзив на касаційну скаргу позивача, в якому він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з абзацом першим частини другої цієї статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що до спору щодо оскарження рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови застосовується загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, визначений частиною другою статті 122 КАС України.
Такий підхід відповідає усталеній практиці Верховного Суду, згідно з якою нормами МК України не встановлено спеціального строку звернення до суду з позовами про оскарження рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови, а тому до таких спорів застосовується шестимісячний строк, визначений частиною другою статті 122 КАС України. У постанові від 24 квітня 2025 року у справі № 380/7722/24 Верховний Суд також виходив з того, що апеляційний суд правильно визначив початок перебігу шестимісячного строку з дати прийняття рішень про коригування митної вартості, однак передчасно залишив позов без розгляду без належного застосування статті 123 КАС України. 
Разом з тим правильне визначення строку звернення до суду не звільняє суд від обов`язку дотриматися процедури, визначеної статтею 123 КАС України.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду можливе лише за умови, якщо суд належно перевірив питання наявності або відсутності заяви про поновлення строку, надав оцінку підставам, зазначеним у такій заяві, та дійшов мотивованого висновку про їх неповажність.
Якщо позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, суд не може обмежитися лише констатацією факту пропуску строку. Він має перевірити доводи заявника, дослідити обставини, якими заявник обґрунтовує неможливість або істотне ускладнення своєчасного звернення до суду, надати оцінку доказам, поданим на підтвердження таких обставин, а також урахувати доводи іншої сторони щодо неповажності причин пропуску строку.
Аналогічний підхід висловлений Верховним Судом у постанові від 13 червня 2024 року у справі № 520/8938/23. У цій постанові Верховний Суд зазначив, що передумовою застосування наслідків статті 123 КАС України є надання особі можливості скористатися правом подати заяву, в якій указати інші причини поважності пропущеного строку, а також послався на правовий висновок у справі № 640/5645/19 про те, що правила статті 123 КАС України застосовуються як на стадії відкриття провадження, так і після відкриття провадження у справі. 
У справі № 380/7722/24 Верховний Суд також зазначив, що суд апеляційної інстанції не позбавлений можливості залишити позов без розгляду, однак зобов`язаний перевірити наявність підстав для поновлення строку звернення до суду; залишення позову без розгляду з мотивів відсутності підстав для поновлення строку є передчасним, якщо суд не з`ясував усі причини пропуску строку звернення до суду. 
У справі, що переглядається, апеляційний суд установив, що ухвалою суду першої інстанції від 30 квітня 2024 року позовну заяву було залишено без руху, зокрема, з вимогою подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску. Також апеляційний суд установив, що 08 травня 2024 року позивач подав клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, однак суд першої інстанції під час розгляду справи не вирішив це клопотання і не надав оцінки доводам, викладеним у ньому. 
Попри встановлення цих обставин, суд апеляційної інстанції самостійно не надав оцінки доводам позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду та доказам, поданим на їх підтвердження.
Зокрема, поза оцінкою суду апеляційної інстанції залишилися доводи позивача про те, що оригінали документів щодо відповідних зовнішньоекономічних операцій були передані слідчому органу 30 червня 2023 року на виконання запиту в межах кримінального провадження, що адвокат позивача звертався щодо повернення документів, що слідчий орган повідомляв про неможливість їх повернення, а фактичне отримання документів, за твердженням позивача, відбулося 21 березня 2024 року. 
Водночас апеляційний суд не надав й належної оцінки доводам митниці щодо відсутності об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача до суду та його процесуальної поведінки у відповідний період.
Ці доводи сторін мають значення для вирішення питання про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду. 
Суд апеляційної інстанції фактично обмежився висновком про пропуск шестимісячного строку звернення до суду та загальним посиланням на те, що право на звернення до суду не є абсолютним чи безмежним. Такий підхід не відповідає статті 123 КАС України, оскільки у випадку подання позивачем заяви про поновлення строку суд повинен надати оцінку підставам, зазначеним у такій заяві, та дійти мотивованого висновку про їх поважність або неповажність.
Саме по собі встановлення факту пропуску строку звернення до суду не є достатнім для залишення позову без розгляду, якщо позивач заявив клопотання про поновлення цього строку, а суд не надав оцінки наведеним у ньому обставинам.
Отже, висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для залишення позову без розгляду є передчасним.
За правилами пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду. 
Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. 
Оскільки постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року перешкоджає подальшому провадженню у справі та постановлена з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НТС-Партнер» задовольнити частково.
Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова