ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/929/26 

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., дослідивши в спрощеному позовному провадженні матеріали справи
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотеплорозвиток» 
до Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області 
про стягнення 66 583, 97 грн
Без виклику учасників справи;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Екотеплорозвиток» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області про стягнення 66 583,97 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Київської області від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23, залишеним без змін Постановою Північного апеляційного господарського від 18.02.2025, стягнуто з Відділу освіти Гребінківської селищної ради на користь ТОВ «Екотеплорозвиток» 256 949, 00 грн заборгованості, 2 306, 29 грн інфляційних нарахувань, 2 619, 00 грн 3 % річних, 3 928, 11 грн судового збору та 8 431, 39 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, які відповідач сплачував частинами в рамках виконавчого провадження № 78038907 та остаточно розрахувався з позивачем за теплову енергію 29.09.2025. Враховуючи те, що відповідач остаточно сплатив позивачу заборгованість за теплову енергію 29.09.2025, позивач просить суд стягнути з відповідача суму інфляційних втрат у розмірі 51 226, 38 грн та 3 % річних у розмірі 15 357, 59 грн за період, що не охоплений рішенням Господарського суду Київської області від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23, по день фактичної сплати боргу.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.04.2026 було відкрито провадження у справі № 911/929/26. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу – для подання відповіді на відзив.
Частиною 5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5, 11 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету – рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 06.04.2026 була доставлена Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області до її електронного кабінету 06.04.2026 о 19:30, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Отже, враховуючи положення п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК та те, що ухвала суду про відкриття провадження у справі була доставлена до електронного кабінету відповідача пізніше 17 години, днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі є 07.04.2026.
У даному випадку судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема з ухвалою про відкриття провадження у справі від 06.04.2026 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
З урахуванням зазначеного вище, Господарський суд Київської області зазначає, що судом було вжито усіх належних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи судом, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву.
Відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач – разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.
Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України.
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області
ВСТАНОВИВ:
25.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Екотеплорозвиток» (далі – постачальник, позивач) та Відділом освіти Гребінківської селищної ради (далі – споживач, відповідач) за результатами переговорної процедури, що оформлено протоколом № 14 від 13.01.2022, укладено договір про постачання теплової енергії № 11 від 25.01.2022 (далі – договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник взяв на себе зобов`язання з поставки споживачу теплової енергії до об`єктів: ОНЗ «Гребінківський навчально-виховний комплекс»», який знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, смт. Гребінки, пр-т Науки, 23 та ДНЗ «Казочка», який знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, смт. Гребінки, пр-т Науки, 23-А, в обсягах передбачених цим договором, а споживач зобов`язується отримувати та оплачувати поставлену теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, визначені договором.
Теплова енергія поставляється споживачу в обсягах - 850 гКал у вигляді гарячої води на потреби опалення (п. 2.1 договору). 
Обсяги постачання теплової енергії за домовленістю сторін можуть бути збільшені або зменшені, що визначається додатковою угодою (п. 2.2 договору).
Початок та закінчення постачання теплової енергії визначається сторонами договору (п. 2.3 договору).
Умовами п. 3.2 договору визначено, що загальна сума договору становить 1 997 500,00 грн, без ПДВ. 
Відповідно до пп. 4.2, 4.3, 4.4 договору, розрахунковим періодом є календарний рік. Споживач до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом сплачує постачальнику вартість спожитої теплової енергії в розрахунковому періоді. Споживач сплачує постачальнику вартість спожитої теплової енергії на підставі рахунків, актів виконаних робіт (послуг) наданих постачальником. По одному примірнику оформлених актів виконаних робіт (послуг) споживач повертає постачальнику через п`ять днів після їх отримання.
Облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку при їх наявності, а при відсутності розрахунковим способом (п. 7.1 договору).
Умовами п. 11.1 договору визначено, що цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2022. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати вартості спожитої теплової енергії (п. 11.3 договору).
У пункті 11.4 договору між сторонами обумовлено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку його дії, про його припинення не буде письмове заявлено однією із сторін.
Як вбачається зі Схеми тепломережі до об`єктів теплопостачання за адресою: Київська область, Білоцерківський район, смт Гребінки, пр-т Науки, тепломережа розташована таким чином, що від однієї котельні з тепловим лічильником теплом забезпечуються три споживача, а саме: Відділ освіти Гребінківської селищної ради (ОНЗ «Гребінківський навчально-виховний комплекс» та ДНЗ «Казочка»), КНП «Гребінківська центральна лікарня» та КНП «Васильківська ЦПМСД».
Сумарно об`єм та кількість теплової енергії розподілявся на вказаних споживачів пропорційно площі об`єктів (будівель/приміщень), які опалюються та виражається у відсотковому відношенні відповідно до наказу № 30/12-4 від 30.12.2022 Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотеплорозвиток».
Керуючись встановленими показниками спожитої теплової енергії та тарифами позивачем було нараховано відповідачу до оплати у січні 2023 року за отриману теплову енергію, всього 256 895, 00 грн:
- за актом надання послуг з постачання теплової енергії до об`єкта – ОНЗ «Гребінківський навчально-виховний комплекс, всього на суму 192 582, 50 грн;
- за актом надання послуг з постачання теплової енергії до об`єкта – ДНЗ «Казочка», всього на суму 64 366, 50 грн.
06.03.2023 ТОВ «Екотеплорозвиток» звернулось до Відділу освіти Гребінківської селищної ради з листом № 06/02/23, до якого додані проєкт договору на постачання теплової енергії на 2023 рік та акти надання послуг з постачання теплової енергії за січень 2023 по об`єктах – ОНЗ «Гребінківський навчально-виховний комплекс та ДНЗ «Казочка». У своєму листі № 06/02/23 від 06.03.2023 позивач просив відповідача підписати наданий договір та акти наданих послуг. 
Відділ освіти Гребінківської селищної ради у відповідь листом № 98/10-01-20 від 27.03.2023 повідомив про отримання у 2022 році послуг неналежної якості та з порушенням повітряно-теплового режиму. Водночас відділ освіти повідомив про бажання обговорення розрахунків викладених в актах та змін до умов договору з подальшим його укладенням.
ТОВ «Екотеплорозвиток» листом № 19/04/23 від 19.04.2023 зверталося до Відділу освіти Гребінківської селищної ради, в якому просило підписати раніше наданий проект договору та акти виконаних робіт. При цьому, позивач зазначав про відсутність у відповідача будь-яких заперечень по суті, з приводу актів наданих послуг за січень 2023 року з постачання теплової енергії до об`єктів відповідача та зауважував, що у разі ненадання належним чином вмотивованої відмови від їх підписання такі акти вважаються підписаними з боку відповідача.
Відділ освіти у відповідь листом № 133/10-01-20 від 24.04.2023 зазначав про те, що у січні 2023 року постачання теплової енергії здійснювалось неналежним чином із порушенням вимог «Санітарного регламенту для закладів загальної середньої освіти». 
28.04.2023 ТОВ «Екотеплорозвиток» звернулося до Відділу освіти Гребінківської селищної ради з листом № 28/04/23, в якому просило підписати раніше наданий договір та акти виконаних робіт та провести оплату за отриману у січні 2023 року теплову енергію.
Відділ освіти Гребінківської селищної ради у листі № 181/10-01-20 від 26.05.2023 зазначав про те, що постачання теплової енергії на об`єктах споживача з листопада 2022 року по січень 2023 року здійснювалось неналежним чином з порушенням температурного режиму, що було зафіксовано відповідними актами.
Вказані вище обставини встановлені в рішенні Господарського суду Київської області від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23 за позовом ТОВ «Екотеплорозвиток» до Відділу освіти Гребінківської селищної ради, смт Гребінки Білоцерківського району Київської області про визнання договору укладеним та стягнення 310 594, 49 грн.
Так, суд встановив, що на розгляді Господарського суду Київської області перебувала справа № 911/2389/23 за позовом ТОВ «Екотеплорозвиток» до Відділу освіти Гребінківської селищної ради, смт Гребінки Білоцерківського району Київської області про визнання договору про постачання теплової енергії від 27.03.2023 укладеним та стягнення 310 594, 49 грн боргу, з яких 256 949,00 грн заборгованості з оплати поставленої теплової енергії у січні 2023 року, 2 619, 00 грн 3 % річних, 3 871, 21 грн інфляційних нарахувань та 47 155, 28 грн пені.
Позовні вимоги були обґрунтовані наявністю у відповідача обов`язку щодо укладення договору на постачання теплової енергії на умовах проекту договору, запропонованого позивачем, та ухиленням відповідача від його підписання, а також про наявність у відповідача заборгованості з оплати поставленої теплової енергії у січні 2023 року, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 256 949, 00 грн, з огляду на наявність якої позивачем нараховані 2 619, 00 грн 3 % річних за період з 29.03.2023 по 31.07.2023, 3 871, 21 грн інфляційних нарахувань за період квітень 2023 року – липень 2023 року та 47 155, 28 грн пені за період з 29.03.2023 по 31.07.2023 з посиланням на п. 8.2.2 договору.
Рішенням Господарського суду Київської області від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2025, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Відділу освіти Гребінківської селищної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотеплорозвиток» 256 949, 00 грн заборгованості, 2 306, 29 грн інфляційних нарахувань, 2 619, 00 грн 3 % річних, 3 928, 11 грн судового збору та 8 431, 39 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Господарський суд Київської області в рішенні від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23 встановив, серед іншого, наступне:
«Відповідач не надав доказів відключення від теплопостачання приміщень ОНЗ «Гребінківський навчально-виховний комплекс», за адресою: Київська область, Білоцерківський район, смт. Гребінки, пр-т Науки, 23 та ДНЗ «Казочка», за адресою: Київська область, Білоцерківський район, смт. Гребінки, пр-т Науки, 23-А у січні 2023 року. Доказів того, що у січні 2023 року навчальні заклад відповідача отримували теплову енергію від іншого постачальника, а не від позивача до суду не надано. Матеріалами справи підтверджується, що позивач здійснює господарську діяльність з виробництва, постачання та транспортування теплової енергії у Київській області на підставі статуту та розпорядження № 521 від 18.09.2018 «Про видачу ліцензії на провадження господарської діяльності з виробництва, постачання та транспортування теплової енергії у Київській області». Так, як зазначає позивач, ним у січні 2023 року було надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії на об`єктах. На підтвердження факту постачання та споживання теплової енергії у січні 2023 року в нежитлові приміщення - ОНЗ «Гребінківський навчально-виховний комплекс», за адресою: Київська область, Білоцерківський район, смт. Гребінки, пр-т Науки, 23 та ДНЗ «Казочка», за адресою: Київська область, Білоцерківський район, смт. Гребінки, пр-т Науки, 23-А, а також її обсягу, позивач надав до матеріалів справи акти надання послуг з постачання теплової енергії на суму 192 582, 50 грн та на суму 64 366, 50 грн. Як вбачається з матеріалів справи вказані акти підписано лише позивачем. Мотивованої відмови відповідача від підписання відповідних актів матеріали справи не містять. Відповідач не звертався до позивача щодо повноти та якості отриманих послуг, а лише в березні 2023 року, тобто, після отримання послуг з постачання теплової енергії у січні 2023 року та листа № 06/02/23 від 06.03.2023, в якому позивач просив відповідача, зокрема здійснити оплату заборгованості за січень 2023 року, зазначив про невідповідність температурного режиму. Судом встановлено, що акти надання послуг з постачання теплової енергії на суму 192 582, 50 грн та на суму 64 366, 50 грн в приміщення відповідача – ОНЗ «Гребінківський навчально-виховний комплекс», за адресою: Київська область, Білоцерківський район, смт. Гребінки, пр-т Науки, 23 та ДНЗ «Казочка», за адресою: Київська область, Білоцерківський район, смт. Гребінки, пр-т Науки, 23-А, а також її обсягу, підписано лише позивачем та відповідно надано на підпис відповідачу, що підтверджується листом № 06/02/23 від 06.03.2023, до якого додано вказані акти. Отримання відповідачем актів надання послуг з постачання теплової енергії не заперечується відповідачем, та підтверджується листами № 98/10-01-20 від 27.03.2023, № 133/10-01-20 від 24.04.2023, № 181/10-01-20 від 26.05.2023. Крім того, листами № 133/10-01-20 від 24.04.2023, № 181/10-01-20 від 26.05.2023 відповідач сам вказував про отримання від позивача послуг з постачання теплової енергії у січні 2023 року, але зазначав про неналежну якість послуг. Відповідачем не надано суду доказів повернення позивачу спірних актів з мотивованою відмовою від їх підписання. Листи відповідача № 98/10-01-20 від 27.03.2023, № 133/10-01-20 від 24.04.2023, № 181/10-01-20 від 26.05.2023, на які він посилається у відзиві, не є за своєю суттю відмовою від підписання актів. Не підписання відповідачем спірних актів не спростовує факту надання позивачем послуг теплової енергії на зазначені в таких актах суми, оскільки факт надання позивачем вказаних послуг підтверджується показниками лічильника. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач був обізнаний про існування заборгованості, зокрема, позивачем до позову долучено копії відповідних доказів з яких вбачається, що відповідач отримував відповідні спірні акти. Факт надання позивачем послуг у січні 2023 року підтверджується доданими до позову матеріалами та відповідачем належними доказами не спростовано. Також відповідачем не надано доказів, що у січні 2023 року відповідач звертався до позивача з вимогою припинити постачання теплової енергії до приміщень відповідача - ОНЗ «Гребінківський навчально-виховний комплекс», за адресою: Київська область, Білоцерківський район, смт. Гребінки, пр-т Науки, 23 та ДНЗ «Казочка», за адресою: Київська область, Білоцерківський район, смт. Гребінки, пр-т Науки, 23-А.».
Господарський суд Київської області у своєму рішенні від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23 на підставі викладеного вище, з чим погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо оплати послуг з постачання теплової енергії у січні 2023 року до приміщень – ОНЗ «Гребінківський навчально-виховний комплекс», за адресою: Київська область, Білоцерківський район, смт. Гребінки, пр-т Науки, 23 та ДНЗ «Казочка», за адресою: Київська область, Білоцерківський район, смт. Гребінки, пр-т Науки, 23-А, отримання яких відповідачем не спростовано, відтак позовна вимога про стягнення заборгованості в сумі 256 949, 00 грн є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню. Також Господарський суд Київської області, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем грошового зобов`язання з оплати за поставлену теплову енергію, керуючись ст. 625 ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 2 619, 00 грн, нарахованих з 29.03.2023 по 31.07.2023, та інфляційних втрат у розмірі 2 306, 29 грн за період квітень 2023 року - липень 2023 року. 
Разом з цим, Господарський суд Київської області у своєму рішенні від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23 відмовив у задоволенні вимоги про стягнення 47 155, 28 грн пені, у зв`язку з відсутністю підстав для застосування такого виду відповідальності, як пеня. Також суд відмовив у задоволенні вимоги про визнання укладеним договору про постачання теплової енергії від 27.03.2023, мотивуючи свою відмову тим, що у переддоговірному спорі, який виник щодо договору, укладання якого є обов`язковим в силу закону, фактично судовим рішенням утверджуються права та обов`язки для сторін цього договору, зміст яких є обов`язковим в силу вимог закону або такі, що погоджені сторонами, а оскільки такого погодження сторонами на попередній період судом не встановлено, то відповідно у суду відсутні підстави застосовувати умови договору до правовідносин, що виникли між сторонами з 01.01.2023.
Відповідно до ч. 2 ст. 241 ГПК України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення Господарського суду Київської області від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23 набрало законної сили 18.02.2025 відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Статтею 75 ГПК України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах – позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. 
Преюдиціальність – це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013 по справі № 5020-660/2012 та від 06.03.2014 по справі № 910/11595/13.
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 міститься висновок, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Отже, рішення Господарського суду Київської області від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ними факти повторного доведення не потребують.
Враховуючи наведене, встановлені рішенням суду по справі № 911/2389/23 обставини неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати послуг з постачання теплової енергії у січні 2023 року до приміщень Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області в сумі 256 949, 00 грн повторного доведення не потребують.
23.04.2025 Господарський суд Київської області видав наказ на примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 11.03.2024, яке набрало законної сили 18.02.2025.
Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначає, що у зв`язку з невиконанням рішення Господарського суду Київської області від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23, позивач звернувся із заявою до Державної виконавчої служби, внаслідок чого Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрив виконавче провадження ВП № 78038907 про примусове стягнення з відповідача спірної суми боргу.
З матеріалів справи вбачається, що в рамках виконавчого провадження ВП № 78038907 з примусового виконання рішення № 911/2389/23 з Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області на користь ТОВ «Екотеплорозвиток» було стягнуто грошові кошти в загальній сумі 274 133, 74 грн, а саме: - 12.06.2025 відділом виконавчої служби перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 107 362, 02 грн із призначенням платежу: «стягнення боргу згідно ВД № 911/2389/23 23.04.2025 Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту ВП № 78038907»; - 06.08.2025 відділом виконавчої служби перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 77 400, 00 грн із призначенням платежу: «ВД № 911/2389/23 23.04.2025 Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту ВП № 78038907»; - 29.09.2025 відділом виконавчої служби перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 89 371, 72 грн із призначенням платежу: «стягнення боргу згідно ВД № 911/2389/23 23.04.2025 Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту ВП № 78038907».
Як зазначив позивач, в рамках вказаного виконавчого провадження № 78038907 з відповідача було примусово стягнуто заборгованість (борг) за теплову енергію в розмірі 256 949, 00 грн наступними платежами: 107 362, 02 грн сплачено 12.06.2025 (платіжна інструкція № 27239 від 12.06.2025); 77 400, 00 грн сплачено 06.08.2025 (платіжна інструкція № 36202 від 06.08.25); 72 186, 98 сплачено 29.09.2025 (платіжна інструкція № 44705 від 29.09.2025 на загальну суму 89 371, 72 грн).
Станом на дату розгляду даної справи виконавче провадження за № 78038907 відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчих проваджень має статус завершеного.
Отже, як зазначає позивач, Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області фактично виконав своє зобов`язання перед ТОВ «Екотеплорозвиток» щодо оплати послуг з постачання теплової енергії у січні 2023 року до приміщень Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області в сумі 256 949, 00 грн лише 29.09.2025. 
При цьому, позивач звернув увагу, що задовольняючи позовну заяву у справі № 911/2389/23, суд першої інстанції визнав доведеною обставину поставки позивачем теплової енергії відповідачу у січні 2023 року та факт заборгованості за теплову енергію в розмірі 256 949, 00 грн, а в частині вимог про стягнення з відповідача 2 619, 00 грн 3 % річних та 2 306, 29 грн інфляційних нарахувань, суд зазначив, що останні були нараховані позивачем та стягнуті судом за період з 29.03.2023 по 31.07.2023 (квітень 2023 року – липень 2023 року).
За ствердженням позивача, оскільки основне зобов`язання не виконувалося відповідачем починаючи з 29.03.2023, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, у позивача наявне право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
З урахуванням зазначеного вище, а також враховуючи факт неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати послуг з постачання теплової енергії у січні 2023 року до приміщень Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області в сумі 256 949, 00 грн, з огляду на те, що відповідач фактично сплатив заборгованість за теплову енергію в розмірі 256 949, 00 грн лише 29.09.2025, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача 51 226, 38 грн інфляційних втрат за період серпень 2023 – вересень 2025 року та 3 % річних у розмірі 15 357, 59 грн за період з 01.08.2023 до 28.09.2025, що не охоплений рішенням Господарського суду Київської області від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23, по день фактичної сплати боргу.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. 
За приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно з ст. 173 Господарського кодексу України, який був чинний на дату виникнення спірних правовідносин (далі – ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінська-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Правовідносини між сторонами в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання», Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.
Статтею 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона – виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Виходячи зі змісту положень статей 509, 901, 903 ЦК України, обов`язок замовника оплатити послуги виникає з факту їх надання, а не з факту оформлення передачі послуг актом приймання-передачі виконаних робіт.
Відповідно до приписів ст. 3, 4 Закону України «Про теплопостачання» відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 затверджені Правила користування тепловою енергією (надалі – Правила), п. 2 яких встановлено, що правила є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.
Зокрема, у Законі України «Про теплопостачання» та у вказаних Правилах надано визначення поняттю споживач, а саме споживач теплової енергії – фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору (Закон); споживач теплової енергії – фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору (Правила). Теплова енергія – товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.
Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Теплова енергія постачається безперервно, якщо договором не передбачено інше (п. 29 Правил).
Споживач теплової енергії зобов`язаний: вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (п. 40 Правил).
Таким чином, підставою для виникнення у відповідача зобов`язань з оплати послуг з постачання теплової енергії без укладеного договору є, насамперед, факт надання відповідних послуг, а також доведення обсягу та вартості таких послуг належними та допустимими доказами, адже споживання теплової енергії не може бути безоплатним.
Статтею 14 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що прилад обліку теплової енергії – засіб вимірювальної техніки, що має нормовані метрологічні характеристики і тип якого занесений до реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, на основі показань якого визначається обсяг спожитої теплової енергії; теплова енергія – товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) – господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
Діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватися суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч. 1, 5, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»).
Враховуючи викладене, суд констатує, що незважаючи на те, що Правилами користування тепловою енергією встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, в силу пп. 1-2, 4 зазначених Правил, останні визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії і в тому випадку, коли такий договір відсутній, оскільки вони є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.
При цьому, судом враховано правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17, від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17, згідно якого, споживач, який фактично споживає теплову енергію, не вчинивши дій з відключення від послуг теплопостачання відповідно до Правил користування тепловою енергією, не може бути звільнений від оплати вартості спожитої теплової енергії, як особа, що допустила господарське правопорушення у відносинах теплопостачання.
У постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 25.03.2019 у справі № 910/12510/17 викладено правовий висновок, відповідно до якого укладення договору з теплопостачання є не правом споживача послуг, а його обов`язком а сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період.
Отже, навіть за відсутності договору, втім, при належному підтвердженні факту постачання теплової енергії споживачу, останній не звільняється від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману ним теплову енергію у строки, встановлені договором або законом.
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.
За умовами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовою виконання зобов`язання – є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Господарський суд Київської області в рішенні від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23 встановив, що Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області у січні 2023 року отримав надані позивачем послуги з постачання теплової енергії до його приміщень на суму 256 949, 00 грн, у зв`язку із чим у відповідача виник обов`язок сплатити надані позивачем послуги.
Господарський суд Київської області у своєму рішенні від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23 на підставі викладеного вище, з чим погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо оплати послуг з постачання теплової енергії у січні 2023 року до приміщень – ОНЗ «Гребінківський навчально-виховний комплекс», за адресою: Київська область, Білоцерківський район, смт. Гребінки, пр-т Науки, 23 та ДНЗ «Казочка», за адресою: Київська область, Білоцерківський район, смт. Гребінки, пр-т Науки, 23-А, отримання яких відповідачем не спростовано, відтак позовна вимога про стягнення заборгованості в сумі 256 949, 00 грн є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню. Також Господарський суд Київської області, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем грошового зобов`язання з оплати за поставлену теплову енергію, керуючись ст. 625 ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 2 619, 00 грн, нарахованих з 29.03.2023 по 31.07.2023, та інфляційних втрат у розмірі 2 306, 29 грн за період квітень 2023 року – липень 2023 року. 
Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.
З матеріалів справи вбачається, що в рамках виконавчого провадження ВП № 78038907 з примусового виконання рішення № 911/2389/23 з Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області було стягнуто на користь ТОВ «Екотеплорозвиток» заборгованість за теплову енергію в розмірі 256 949, 00 грн наступними платежами: 107 362, 02 грн сплачено 12.06.2025 (платіжна інструкція № 27239 від 12.06.2025); 77 400, 00 грн сплачено 06.08.2025 (платіжна інструкція № 36202 від 06.08.25); 72 186, 98 сплачено 29.09.2025 (платіжна інструкція № 44705 від 29.09.2025 на загальну суму 89 371, 72 грн), що підтверджується копіями наявним в матеріалах справи платіжними інструкціями № 27239 від 12.06.2025 на суму 107 362, 02 грн, № 36202 від 06.08.2025 на суму 77 400, 00 грн та № 44705 від 29.09.2025 на суму 89 371, 72 грн.
Станом на дату розгляду даної справи виконавче провадження за № 78038907 відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчих проваджень має статус завершеного.
Отже, суд встановив, що Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області фактично виконав своє зобов`язання перед ТОВ «Екотеплорозвиток» щодо оплати послуг з постачання теплової енергії у січні 2023 року в сумі 256 949, 00 грн лише 29.09.2025. Відповідач вказану обставину протягом розгляду даної справи не заперечив та не спростував.
Разом з цим суд зазначає, що з прийняттям рішення про стягнення боргу, яким по суті фіксується обов`язок сторони сплатити кошти, зобов`язання, що виникли у відповідача перед позивачем з оплати послуг з постачання теплової енергії у січні 2023 року в сумі 256 949, 00 грн, та їх прострочення не припиняються.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
При цьому, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного суду від 11.03.2020 у справі № 910/5587/19).
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю, у зв`язку із чим судом відхиляються доводи відповідача про те, що відповідач не порушив права позивача, оскільки позивач не надсилав відповідної вимоги.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
З системного аналізу положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України слідує, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 ЦК Україні (вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 12.04.2017 у справі № 913/869/14, від 26.04.2017 у справі № 918/329/16).
Таким чином, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних, є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
З огляду на наведене вище, суд зазначає, що з ухваленням рішення Господарського суду Київської області від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23 зобов`язання відповідача з оплати позивачу послуг з постачання теплової енергії у січні 2023 року не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.
Відтак позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Як було встановлено судом вище, рішенням Господарського суду Київської області від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2025, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Відділу освіти Гребінківської селищної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотеплорозвиток» 256 949, 00 грн заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у січні 2023 року, 2 306, 29 грн інфляційних нарахувань за період квітень 2023 року – липень 2023 року, 2 619, 00 грн 3 % річних, нарахованих з 29.03.2023 по 31.07.2023, а також 3 928, 11 грн судового збору та 8 431, 39 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
У той же час, відповідач фактично виконав своє зобов`язання перед позивачем щодо оплати послуг з постачання теплової енергії у січні 2023 року в сумі 256 949, 00 грн лише 29.09.2025. Відповідач вказану обставину протягом розгляду даної справи не заперечив та не спростував.
З урахуванням зазначеного вище, а також враховуючи факт неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати послуг з постачання теплової енергії у січні 2023 року до приміщень відповідача в сумі 256 949, 00 грн, з огляду на те, що відповідач фактично сплатив заборгованість за теплову енергію в розмірі 256 949, 00 грн лише 29.09.2025, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 51 226, 38 грн інфляційних втрат за період серпень 2023 – вересень 2025 року та 3 % річних у розмірі 15 357, 59 грн за період з 01.08.2023 до 28.09.2025, що не охоплений рішенням Господарського суду Київської області від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23 по день фактичної сплати боргу.
Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо оплати послуг з постачання теплової енергії у січні 2023 року та те, що з прийняттям рішення про стягнення боргу, яким по суті фіксується обов`язок сторони сплатити кошти, зобов`язання та їх прострочення не припиняються, вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України аж до повного виконання грошового зобов`язання заявлені позивачем обґрунтовано.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Стаття 625 ЦК України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.
Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця – інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця – інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. 
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.
Позивач за порушення відповідачем грошового зобов`язання з оплати послуг постачання теплової енергії у січні 2023 року заявив до стягнення з відповідача, виходячи із основного зобов`язання в сумі 256 949, 00 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 51 226, 38 грн за період серпень 2023 року – вересень 2025 року та 3 % річних у розмірі 15 357, 59 грн за період з 01.08.2023 по 28.09.2025, з урахуванням поетапної сплати відповідачем заборгованості в межах виконавчого провадження № 78038907, розраховані наступним чином:
1. за період з 01.08.2023 по 11.06.2025 (серпень 2023 – травень 2025), виходячи із суми основного зобов`язання 256 949, 00 грн, інфляційні втрати за період серпень 2023 – травень 2025 року складають 50 259, 50 грн, а 3 % річних за період з 01.08.2023 по 11.06.2025 складають 14 360, 98 грн;
2. за період з 12.06.2025 по 05.08.2025 (червень 2025 – липень 2025 року), виходячи із суми основного зобов`язання 149 586, 98 грн, інфляційні втрати за період червень 2025 – липень 2025 року складають 895, 13 грн, 3 % річних за період з 12.06.2025 по 05.08.2025 складають 676, 22 грн;
3. за період з 06.08.2025 по 28.09.2025 (серпень 2025 – вересень 2025), виходячи із суми основного зобов`язання 72 186, 98 грн, інфляційні втрати за період серпень 2025 – вересень 2025 складають 71, 75 грн, 3 % річних за період з 06.08.2025 по 28.09.2025 складають 320, 39 грн.
Суд враховує, що в межах розгляду справи № 911/2389/23 спірним періодом нарахування 3 % річних був період з 29.03.2023 по 31.07.2023 та спірним періодом нарахування інфляційних втрат був період квітень 2023 року – липень 2023 року.
Також суд враховує, що відповідач фактично виконав своє зобов`язання перед позивачем щодо оплати послуг з постачання теплової енергії у січні 2023 року в сумі 256 949, 00 грн лише 29.09.2025, що не заперечено та не спростовано відповідачем. 
З огляду на наведене, суд вважає, що позивачем обґрунтовано та правомірно заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних за період прострочення з 01.08.2023 по 28.09.2025 та інфляційні нарахування за період серпень 2023 року – вересень 2025 року, тобто за періоди, що не охоплені рішенням Господарського суду Київської області від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23 по день, що передує дню повного виконання грошового зобов`язання.
Суд також зауважує, що позивачем при здійсненні розрахунків враховано, що у разі часткових оплат боргу, якщо період нарахування припиняється частковою оплатою, то фактична дата оплати не враховується у період нарахування штрафних санкцій. 
Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, враховуючи суму основного зобов`язання, встановлену та присуджену до стягнення рішенням Господарського суду Київської області від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23, враховуючи спірні періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних в межах розгляду справи № 911/2389/23, дати часткових оплати відповідачем суми боргу в межах виконавчого провадження № 78038907 та фактичну дату виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати послуг з постачання теплової енергії у січні 2023 року (29.09.2025), в межах розрахунку позивача, суд дійшов до висновку, що розрахунок позивача є обґрунтованими та арифметично вірним, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних підлягають задоволенню повністю у заявлених позивачем сумах.
Відповідач заявлені до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат не спростував, контррозрахунку до суду не подав.
За змістом ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
Щодо розподілу судового збору за наслідками розгляду даної справи суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру – 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» з 01.01.2026 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3 328, 00 грн.
У той же час, відповідно до ч. 3 ст. Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі – застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
З матеріалів справи вбачається, що позивач подав до суду позовну заяву в електронній формі через систему «Електронний суд» та сплатив за майнову вимогу про стягнення з відповідача 66 583, 97 грн судовий збір в розмірі 3 328, 00 грн без застосування коефіцієнту 0, 8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Отже, сума судового збору за позовними вимогами про стягнення з відповідача 66 583, 97 грн становить 2 662, 40 грн з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, тобто мінімальну ставку, визначену Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, – на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги висновки суду про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 662, 40 грн з урахуванням застосованого коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору при поданні до суду позовної заяви в електронній формі відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».
Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 20 000, 00 грн, на підтвердження понесення яких позивачем до матеріалів справи надано наступні копії:
- договір про надання правничої (правової) допомоги № 01/08/23 від 01.08.2023, укладений між Адвокатським бюро «Дзеніка Сергія» (адвокатське бюро) та ТОВ «Екотеплорозвиток» (замовник), у пункті 3 якого сторони узгодили, що за правову допомогу, передбачену в п. 1.2 договору, замовник сплачує адвокатському бюро винагороду (гонорар) в розмірі та порядку визначеному в додатках до договору, які є невід`ємною частиною цього договору;
- додаток № 3 від 17.03.2026 до договору про надання правничої (правової) допомоги №01/08/23 від 01.08.2023, за змістом п. 1 якого адвокатським бюро надається замовнику правова допомога у справі щодо стягнення із Відділу освіти Гребінківської селищної ради (код ЄДРПОУ: 43973801) інфляційних збитків та 3 % річних за прострочення виконання основного зобов`язання (теплову енергію за січень 2023, що встановлено судовими рішеннями у справі № 911/2389/23) за період із 01.08.2023 по день фактичної сплати боргу, а саме: - вивчення документів, обрання та підготовка правової позиції Клієнта у вказаній справі, надання консультацій; - підготовка та подання у Господарський суд Київської області позовної заяви; - супровід справи в суді першої інстанції, підготовка процесуальних документів (клопотань, заяв, пояснень, відповіді на відзив тощо). Відповідно до п. 3.1 договору, винагорода (гонорар) адвокатського бюро за правову допомогу замовнику згідно п. 1 даного додатку до договору встановлюється у розмірі 20 000, 00 грн без ПДВ. Остаточна вартість послуг визначається сторонами в акті виконаних робіт (п. 2 додаткової угоди № 3). 
- рахунок № 03 від 17.03.2026 на суму 20 000, 00 грн на оплату надання правничої (правової) допомоги згідно договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.08.2023 року № 01/08/23 та додатку № 3 від 17.03.2026;
- платіжна інструкція № 1657 від 31.03.2026 на суму 20 000, 00 грн із призначенням платежу: «Сплата за надання правничої (правової) допомоги згiдно Договору про надання правничої (правової) допомоги вiд 01.08.2023 року № 01/08/23 та Додатку № 3 вiд 17.03.2026 року»;
- ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АА № 1335635 від 03.08.2023, виданий на ім`я Адвокатським бюро «Дзеніка Сергія» адвокату Дзеніку Сергію Івановичу на представлення інтересів ТОВ «Екотеплорозвиток» в Господарському суді Київської області;
- свідоцтво адвоката Дзеніка С.І. про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 000372 від 03.12.2018;
- довіреність від 02.01.2026, видана ТОВ «Екотеплорозвиток» адвокату Дзеніку Сергію Івановичу із строком її дії до 31.12.2026.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу
Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Доказів на підтвердження неспівмірності заявленої суми витрат на правничу допомогу відповідачем надано не було, клопотань про зменшення суми відшкодування витрат представник відповідача не заявляв.
Водночас, постанові від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, навіть коли не ставиться питання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу за клопотанням іншої сторони.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Суд при зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
Разом із тим, відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 127/9918/14-ц).
Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити й оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру й обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд зазначає, що за своєю категорією вказана справа є малозначною та підлягала вирішенню у порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання; спір, який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із неналежним виконанням грошового зобов`язання, при цьому обставини прострочення грошового зобов`язання та його розмір вже був встановлений рішенням від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23; даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності; у спорах такого характеру судова практика є сталою; застосування великої кількості законів та підзаконних актів спірні правовідносини не передбачають.
Предметом стягнення у справі № 911/929/29 є лише донарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму заборгованості, встановленої рішенням суду від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23, яке є преюдиційним для розгляду даної справи; в межах розгляду даної справи позивачем не доводилась, а судом не встановлювалась обставина прострочення відповідачем грошового зобов`язання зі оплати поставленої теплової енергії в січні 2023 року та її розмір, оскільки відповідні обставини вже були встановлені в рішенні Господарського суду Київської області від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23.
Суд також зазначає, що дана справа не є складною для кваліфікованого юриста, не викликає значного публічного інтересу, позовна заява є незначною за об`ємом та складністю; матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких адвокат витратив значний час (в матеріалах справи щодо суті спору наявні лише 6 доказів: наказ № 911/2389/23 від 23.04.2025, рішення від 11.03.2024 у справі № 911/2389/23, заява позивача до виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження та три платіжні інструкції).
З матеріалів справи також вбачається, що представником позивача було подано до суду лише одну заяву по суті спору, а саме позовну заяву, яка є необ`ємною за змістом (фактичного тексту позовної заяви 7 сторінки та 6 додатків, які стосуються предмета спору). Матеріали справи не містять відзиву, у відповідь на який позивач мав би подати відповідь на відзив.
Крім того суд зазначає, що за змістом п. 1 додатку № 3 від 17.03.2026 до договору, адвокатським бюро надається замовнику правова допомога у справі щодо стягнення із Відділу освіти Гребінківської селищної ради (код ЄДРПОУ: 43973801) інфляційних збитків та 3 % річних за прострочення виконання основного зобов`язання (теплову енергію за січень 2023, що встановлено судовими рішеннями у справі № 911/2389/23) за період із 01.08.2023 по день фактичної сплати боргу, а саме: - вивчення документів, обрання та підготовка правової позиції Клієнта у вказаній справі, надання консультацій; - підготовка та подання у Господарський суд Київської області позовної заяви; - супровід справи в суді першої інстанції, підготовка процесуальних документів (клопотань, заяв, пояснень, відповіді на відзив тощо). 
Відповідно до п. 3.1 договору, винагорода (гонорар) адвокатського бюро за правову допомогу замовнику згідно п. 1.2 даного додатку до договору встановлюється у розмірі 20 000, 00 грн без ПДВ. Остаточна вартість послуг визначається сторонами в акті виконаних робіт (п. 2 додаткової угоди № 3). 
Проте, суд зазначає, що справа за своєю категорією є малозначною та підлягала вирішенню у порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання, представником позивача було подано до суду лише одну заяву по суті спору (позовну заяву), а матеріали справи не містять відзиву, у відповідь на який позивач мав би подати відповідь на відзив, а тому суд вважає необґрунтованим такий вид наданої адвокатським бюро правової допомоги як супровід справи в суді першої інстанції, підготовка процесуальних документів (клопотань, заяв, пояснень, відповіді на відзив тощо).
Проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у заявленій до стягнення сумі, суд встановив, що розгляд справи не потребував тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів і узагальнення нової судової практики, а тому, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг, предмет та підстави позовних вимог, суд дійшов висновку, що визначений ТОВ «Екотеплорозвиток» розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не узгоджуються з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності, так як ці витрати не мають характеру необхідних та не є розумно обґрунтованими, у зв`язку із чим суд не погоджується з тим, що витрати на оплату правничої допомоги, понесені позивачем на загальну суму 20 000, 00 грн, в даному випадку мають повністю покладатись на відповідача.
У даному випадку, за висновками суду, правомірним буде покладення на відповідача витрат позивача в розмірі 10 % від матеріально-правової вимоги, визнаної судом обґрунтованою.
За таких обставин, виходячи з приписів чинного господарського процесуального законодавства стосовно необхідності розподілу судових витрат пропорційно задоволених вимог, з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, обсягу наданих адвокатських послуг і виконаних робіт у межах розгляду справи № 911/929/26, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, а також те, що обставини справи свідчать, що дана справа не є значної складності та підготовка до її розгляду не потребувала аналізу великої кількості доказів та законодавства, значних затрат часу та правових знань, суд вважає, що розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу адвоката в цьому випадку підлягає до стягнення з відповідача в сумі 6 658, 40 грн (66583,97 грн*10%).
Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236 – 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
В И Р І Ш И В:
1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотеплорозвиток» до Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області про стягнення 66 583, 97 грн задовольнити повністю.
2. Стягнути з Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області (місцезнаходження: пр. Науки, буд. 2, с-ще Гребінки, Білоцерківський р-н, Київська обл., 08662; код ЄДРПОУ 43973801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотеплорозвиток» (місцезнаходження: вул. Центральна, буд. 57, смт Калинівка, Васильківський р-н, Київська обл., 08623; код ЄДРПОУ 42399351) 51 226, 38 грн інфляційних втрат, 15 357, 59 грн 3 % річних, 2 662, 40 грн судового збору та 6 658, 40 грн витрат на правничу допомогу адвоката. 
3. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 01.06.2026.

Суддя Л.В. Сокуренко