ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" травня 2026 р. Справа№ 927/999/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сибіги О.М.
суддів: Тищенко О.В. 
Гончарова С.А. 

секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 07.05.2026
Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.12.2025
повний текст рішення складено 17.12.2025
у справі № 927/999/25 (суддя Демидова М.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"
до Комунального некомерційного підприємства "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Чернігівської області
про стягнення 2 271 784,76 грн, -

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (позивач) звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Чернігівської області (відповідач) про стягнення 2 271 784,76 грн, з яких 2 028 053,38 грн боргу, 188 328,99 грн пені, 18 259,55 грн 3% річних та 37 142,84 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу № 24-7105/24-БО-Т від 11.10.2024 в частині своєчасної оплати поставленого природного газу за період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 927/999/25, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Короткий зміст судового рішення та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.12.2025 у справі № 927/999/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Чернігівської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 2 028 053,38 грн боргу, 188 328,99 грн пені, 18 259,55 грн 3% річних, 37 142,84 грн інфляційних втрат та 27 261,42 грн судового збору. Розстрочено виконання рішення строком на 6 місяців з таким графіком: до 16.01.2026 - 383 174,36 грн; до 16.02.2026 - 383 174,36 грн; до 16.03.2026 - 383 174,36 грн; до 16.04.2026 - 383 174,36 грн; до 16.05.2026 - 383 174,36 грн; до 16.06.2026 - 383 174,38 грн.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що відповідачем порушено договірні зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості постановленого позивачем природного газу, внаслідок чого, у відповідача наявна заборгованість у розмірі 2 028 053,38 грн. Також у зв`язку з порушенням строків виконання зобов`язання позивач нарахував відповідачу пеню, інфляційні втрати та 3% річних. Суд першої інстанції, враховуючи порушення відповідачем строків виконання зобов`язання, та здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, дійшов висновку про їх обгрунтованість, та, відповідно, про їх стягнення.
Рішення суду першої інстанції в частині розстрочення його виконання рівними частинами строком на 6 місяців мотивовано наявністю обставин, що ускладнюють виконання рішення суду, зокрема соціальний статус відповідача, його матеріальний стан тощо.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.12.2025 у справі № 927/999/25, 05.01.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга, в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.12.2025 у справі №927/999/25 в частині розстрочення виконання рішення на 6 місяців та прийняти в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Чернігівської області про розстрочення виконання рішення суду.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для його скасування.
Скаржником у апеляційній скарзі зазначено про наявність стратегічного статусу позивача для забезпечення населення України та підприємств природним газом, та те, що військова агресія Російської Федерації проти України та введення в Україні військового стану має загальний характер та впливає на діяльність, без виключення, усіх суб`єктів господарювання.
На думку скаржника, судом першої інстанції, у порушення вимог статті 331 Господарського процесуального кодексу України, не дотримано справедливого балансу інтересів сторін у спорі та не вказано належні обставини, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2025 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" у справі № 927/999/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Владимиренко С.В., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 витребувано з Господарського суду Чернігівської області матеріали справи № 927/999/25.
16.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали господарської справи № 927/999/25.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2026, в зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В. та судді Шапрана В.В. у відпустці, для вирішення питання руху апеляційної скарги у справі № 927/999/25 визначено колегію суддів, у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.12.2025 у справі № 927/999/25 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
09.03.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 927/999/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.12.2025 та призначено розгляд справи на 07.05.2026. 
17.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від представника Комунального некомерційного підприємства "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Чернігівської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. 
19.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від представника Комунального некомерційного підприємства "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Чернігівської області надійшли доповнення до відзиву на апеляційну скаргу, в яких відповідач зазначає про те, що за результатами звіряння з даними бухгалтерського обліку відповідача, станом на 01.03.2026, кредиторська заборгованість відповідача перед позивачем, яка була предметом спору у даній справі, повністю погашена, що підтверджується довідкою від 18.03.2026.
24.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" надійшли додаткові пояснення у справі щодо відзиву та доповнень до відзиву відповідача, в яких скаржник зазначає, що відповідачем частково сплачено основну заборгованість за договором та, станом на 20.03.2026, сума основної заборгованості складає 326 270,11 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.12.2025 у справі № 927/999/25 без змін з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно було встановлено Господарським судом міста Києва та перевірено судом апеляційної інстанції, 11.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - постачальник) та Комунальним некомерційним підприємством "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Чернігівської області (далі - споживач) укладено договір постачання природного газу № 24-7105/24-БО-Т (далі - Договір), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого постачальник зобов`язався поставити споживачу для своїх власних потреб природний газ, а споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах договору.
За умовами пунктів 2.1, 2.4 договору постачальник передає споживачу на умовах договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в період з жовтня 2024 року по 30.04.2025 (включно), в кількості 250,00000 тис. куб. м, у тому числі по місяцях: жовтень 2024 року - 30,00000 тис. куб. м, листопад 2024 року - 35,00000 тис. куб. м, грудень 2024 року - 45,00000 тис. куб. м, січень 2025 року - 50,00000 тис. куб. м, лютий 2025 року - 40,00000 тис. куб. м, березень 2025 року - 30,00000 тис. куб. м, квітень 2025 року - 20,00000 тис. куб. м. У будь-якому випадку обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до пункту 3.5 договору, вважається фактично використаним за договором обсягом природного газу.
Відповідно до пунктів 3.1, 3.5 договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на інформаційній платформі оператора ГТС, постачальник готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі - акт), підписаний уповноваженим представником постачальника. Споживач протягом 2 робочих днів з дати одержання акта зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання. У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акта до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача, відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на інформаційній платформі оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим), відповідно до даних інформаційної платформи оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених у розділі 4 договору.
Пунктом 4.1 договору передбачено, що ціна та порядок зміни ціни за природній газ, який постачається за договором установлюється таким чином: ціна природного газу за 1 000 куб. м газу без ПДВ - 13 658,33 грн, крім того, ПДВ за ставкою 20%, ціна природного газу за 1 000 куб. м газу з ПДВ - 16390,00 грн, крім того, тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом 136,576 грн, крім того, ПДВ 20 % - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163,89 грн за 1000 куб. м. Всього ціна газу за 1 000 куб. м (з ПДВ), з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужностей на добу, за договором складає 16 553,89 грн.
Сторони в пунктах 5.1, 5.3 договору погодили, що оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акта приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акта приймання-передачі природного газу здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акта приймання-передачі фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 договору.
Відповідно до пункту 5.1 договору споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ.
Згідно з пунктом 7.2 договору у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку за пунктом 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) та діє в частині поставки газу до 30.04.2025 (включно), а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору (пункт 13.1 договору).
19.05.2025 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою викладено пункти 2.1 та 4.3 договору у такій редакції: «пункт 2.1 постачальник передає споживачу на умовах договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в період з жовтня 2024 року по 30.04.2025 (включно), в кількості 181,51094 тис. куб. м, у тому числі по місяцях: жовтень 2024 року - 12,85116 тис. куб. м, листопад 2024 року - 25,67583 тис. куб. м, грудень 2024 року - 34,55049 тис. куб. м, січень 2025 року - 33,18477 тис. куб. м, лютий 2025 року - 34,63035 тис. куб. м, березень 2025 року - 27,92405 тис. куб. м, квітень 2025 року - 12,69429 тис. куб. м. Загальний обсяг природного газу, замовлений споживачем за договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених споживачем на всі розрахункові періоди протягом строку дії договору.»; «пункт 4.3 загальна вартість договору становить 2 548 990,32 грн, крім того ПДВ 509 798,06 грн, разом з ПДВ 3 058 788,38 грн.».
На виконання умов договору, за період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року, постачальник поставив споживачу природний газ на суму 3 058 788,38 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 12.11.2024 (у жовтні 2024 року) на суму 212 736,65 грн; від 12.12.2024 (у листопаді 2024 року) на суму 425 034,79 грн; від 13.01.2025 (у грудні 2024 року) на суму 571 944,91 грн, підписаний сторонами та скріплений печатками; від 12.02.2025 (у січні 2025 року) на суму 565 886,48 грн, підписаний сторонами та скріплений печатками; від 11.03.2025 (у лютому 2025 року) на суму 590 537,39 грн, підписаний сторонами та скріплений печатками; від 11.04.2025 (у березні 2025 року) на суму 476 177,56 грн, підписаний сторонами та скріплений печатками; від 12.05.2025 (у квітні 2025 року) на суму 216 470,60 грн.
Акти приймання-передачі природного газу від 12.11.2024, 12.12.2024, 12.05.2025 складені постачальником у односторонньому порядку, виходячи з обсягу споживання, встановленого відповідно до даних інформаційної платформи оператора ГТС щодо остаточної алокації відборів споживача (ЕІС-код 56XS0000206F4008).
Відповідно до листа оператора ГТС від 29.08.2025 № ТОВВИХ-25-13492 за період з 13.10.2024 по 30.04.2025 обсяги природного газу, використані споживачем з ЕІС-кодом 56XS0000206F4008 внесені в алокацію постачальника та становлять 181,51094 тис. куб. м, що відповідає обсягам, зазначеним позивачем в актах приймання-передачі природного газу за період жовтень 2024 року-квітень 2025 року.
Зобов`язання з оплати спожитого природного газу відповідачем виконано частково (на суму 1 030 735,00 грн).
Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як зазначалось вище, позивач оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині розстрочення рішення суду, а тому враховуючи вимоги частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 129 Конституції України унормовано, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Частинами 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України, що кореспондуються з приписами статті 326 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Конституційний Суд України в рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 зазначив про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
При цьому, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2012 від 25.04.2012, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Таким чином, виконання судового рішення є важливою стадією судового процесу у контексті забезпечення міжнародних демократичних стандартів щодо дотримання закріпленого у статті 8 Конституції України принципу верховенства права.
Частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 у справі "Півень проти України" Суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований статтею 6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.
Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції, виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". 
У рішенні від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 статті 6 Конвенції.
Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, §74, ЄСПЛ 1999-V).
Несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.
Водночас, частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Відповідно до частини 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Частиною 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Згідно з частиною 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Отже, відстрочення виконання рішення судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав. При вирішенні відповідного питання враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 навела висновки про те, що розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення. Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.
За усталеною практикою Верховного Суду, підставою для відстрочення або розстрочення виконання рішення суду згідно зі статтею 331 Господарського процесуального кодексу України є виняткові обставини, які ускладнюють або виключають виконання рішення, утруднюють чи унеможливлюють виконання, і питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.
При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази щодо наявності таких обставин в порядку вимог Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у відзиві на позову заяву відповідачем було заявлено клопотання, в якому відповідач просив розстрочити виконання рішення про стягнення 2 028 053,38 грн основного боргу, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат на 1 рік, відповідно до поданого розрахунку, а також гарантував максимально ефективне спрямування коштів на погашення існуючого боргу.
В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилався на те, що Комунальне некомерційне підприємство "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Чернігівської області найбільш постраждало внаслідок військових дій серед інших лікарень міста, у зв?язку з чим наразі триває відбудова та відновлення її приміщень після руйнувань, що потребує постійного фінансування для забезпечення належних умов її функціонування. Факт пошкоджень підтверджується витягом з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (номер кримінального провадження 22022270000000010 від 28.02.2022). також відповідач стверджував про те, що йому розпорядженням Чернігівської обласної військової адміністрації № 143 від 05.02.2025 підтверджено статус критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Крім того, за роз`ясненнями Національної служби здоров?я України, в рахунок вартості пролікованого випадку, який нею оплачується за договором медичного обслуговування населення за програмою медичних гарантій, вартість енергоносіїв і поточні та капітальні ремонти не входять, тому заклад вимушений покривати ці статті витрат власним коштом. За доводами відповідача, він має кредиторську заборгованість перед постачальними організаціями.
За приписами частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Факт постійних ворожих обстрілів та руйнувань критичної інфраструктури міста Чернігів є загальновідомим та не потребує доказуванню.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, будівлі Комунального некомерційного підприємства "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Чернігівської області значно постраждали внаслідок військової агресії Російської Федерації, що підтверджується витягом з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (номер кримінального провадження 22022270000000010 від 28.02.2022), у зв?язку з чим наразі триває відбудова та відновлення будівель та приміщень відповідача після руйнувань, що потребує постійного фінансування для забезпечення належних умов функціонування. 
Розпорядженням Чернігівської обласної військової адміністрації № 143 від 05.02.2025 Комунальному некомерційному підприємству "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Чернігівської області, яке провадить діяльність у сфері охорони здоров`я, підтверджено статус критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
Тобто, відповідач є об`єктом критичної інфраструктури, на який покладено обов`язок із забезпечення загальносуспільних інтересів в умовах військового стану. Так, забезпечення діяльності відповідача в умовах воєнного стану має підвищену суспільну значущість щодо надання населенню послуг з охорони здоров`я.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що безумовно військова агресія істотно негативно впливає на всі підприємства, які ведуть господарську діяльність на території України, у тому числі й на позивача.
Водночас твердження скаржника про те, що надання розстрочення рішення може порушити баланс інтересів сторін даного спору, з огляду на встановлені обставини функціонування підприємства відповідача, не є очевидним.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що негайне звернення стягнення на кошти і майно боржника у виконавчому провадженні, хоча й може забезпечити негайне виконання рішення суду у даній справі, однак з великою вірогідністю не буде сприяти ефективному відновленню та може порушити господарську діяльність відповідача, яку останній здійснює, в тому числі, з метою забезпечення вирішення соціально важливих питань населення.
У даному випадку, розстрочення виконання рішення для боржника не є інструментом ухилення від виконання рішення, адже боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.
У даній справі розстрочення виконання рішення суду здійснюється з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, справедливого балансу інтересів сторін у даній справі дотримано.
Суд апеляційної інстанції також враховує пояснення як позивача, так і відповідача у даній справі, наведені сторонами в апеляційному господарському суді щодо фактичного виконання відповідачем рішення суду першої інстанції. Так, як зазначалось вище, станом на березень місяць 2026 року, за твердженням відповідача кредиторська заборгованість перед позивачем, яка була предметом спору у даній справі, повністю погашена, а за твердженнями позивача - сума основної заборгованості становить 326 270,11 грн. При цьому, рішенням суду першої інстанції розстрочено його виконання рівними частинами (по 383 174,38 грн) до 16.06.2026.
Таким чином, враховуючи, що в даному конкретному випадку розстрочення виконання рішення для боржника не є інструментом ухилення від виконання рішення, і боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, відновити нормальну господарську діяльність з метою забезпечення повного виконання рішення суду та погашення заборгованості перед позивачем, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення рівними частинами на 6 місяців, у повній мірі буде відповідати принципам справедливого судового розгляду, в контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення в оскаржуваній скаржником частині, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Отже, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" слід відмовити, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.12.2025 у справі № 927/999/25 залишити без змін.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.12.2025 у справі № 927/999/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.12.2025 у справі № 927/999/25 - залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.
4. Матеріали справи № 927/999/25 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.05.2026.

Головуючий суддя О.М. Сибіга 

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров