Справа № 199/4545/23
(2/199/127/25) 

РІШЕННЯ
Іменем України

21.07.2025 

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді Спаї В.В., 
секретар судового засідання Запара О.В., 

за участі: 
представника позивача Гладкої В.В., 
представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Меладзе С.О., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Душацького С.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АДВАНС - ЛІЗИНГ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ: 

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 29.01.2021 р. між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір фінансового лізингу № 5ФЛ-21, відповідно до умов якого позивач передав на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу, а лізингоодержувач прийняв майно та зобов`язався сплачувати лізингові платежі на умовах договору. Відповідно до п. 1.1 договору, ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення договору, найменування, марка, модель наведені в додатку №1 «Специфікація». 
Лізингоодержувач згідно умов договору отримав від ТОВ «Адванс-Лізинг» у платне користування сонячні інвертори та сонячні фотогальванічні модулі, зазначені у акті приймання-передачі (майно) на суму, що становить еквівалент 51 734,20 дол.в США, та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу у строки та у розмірах згідно додатку №2 «Графік внесення лізингових платежів» до договору (п. 3.1 договору).
Як зазначається позивачем при зверненні до суду, договірні зобов`язання позивач виконав в повному обсязі належним чином, що підтверджується актом приймання-передачі, підписаним сторонами 19.03.2021 р. Втім, відповідач -1 допустив порушення договірного зобов`язання в частині прострочення сплати платежів, які повинні сплачуватися періодично відповідно до графіка, встановленого договором. 
Позивачем здійснений розрахунок заборгованості в розмірі 625 676,65 грн. 
Виконання зазначеного вище зобов`язання було забезпечено порукою. 
30.01.2021 між позивачем, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1П/5ФЛ-21, за яким відповідач ОСОБА_2 виступив поручителем по виконанню ОСОБА_1 зобов`язань за договором фінансового лізингу. 
Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів 625 676,65 грн. (суму основного боргу за договором), 289 334,29 грн. (70% річних), всього 915 010,94 грн. (т. 1 а.с. 1-5).

17.10.2023 р. від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути солідарно з відповідачів 729 075 грн. основного боргу та 504 518,16 грн. – 70% річних, всього 1 233 593,89 грн. (Т. 1 а.с. 71-77).

08.11.2023 р. від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, відповідно до якого він просив відмовити в позові повністю (Т. 1 а.с. 92-100). У відзиві відповідач ОСОБА_2 посилається на передчасність вимог позивача, оскільки він, як поручитель, не отримував від позивача вимогу про виконання зобов`язань, які неналежним чином виконувалися відповідачем ОСОБА_1 

17.11.2023 р. позивач подав відповідь на відзив (Т. 1 а.с. 143-146), в якій підтримав правову позицію щодо заявлених позовних вимог, наголошував, що відповідно до умов договору саме відповідач-1 ОСОБА_1 мала повідомити поручителя про допущене прострочення внесення лізінгових платежів, а звернення до позивача до суду по своїй суті є вимогою до поручителя. 

21.11.2023 р. відповідач-1 ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву та на заяву про збільшення розміру позовних вимог (Т. 1 а.с. 153-164), в якому надала власний розрахунок оплат за договором фінансового лізінгу, за даними якого заборгованість відсутня, і настали форс-мажорні обставини через російське повномасштабне вторгнення, у зв`язку з чим просила в позові відмовити. 
Водночас звернуто увагу на той факт, що відповідно до умов п. 2.1.1 договору лізингу, вартість майна становить гривневий еквівалент 51 734,20 дол. США, що розраховується за курсом продажу долару США, встановленим у міжбанківський інформаційній системі «УкрДілінг», сформованим на 16:00 за київським часом на дату, що передує даті укладення цього договору, збільшеного на розмір (податків),пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами, та на дату укладання цього договору становить 1 456 059,06 грн., утому числі ПДВ 242 676,51 грн. Вартість майна у гривні підлягає перерахунку за міжбанківським курсом на дату, що передує даті підписання акту прийому – передачі майна, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами; отже, наданий позивачем розрахунок є помилковим. 

29.11.2023 р. від позивача надійшла відповідь на відзив (Т. 1 а.с. 176-179), в якому позивач посилається на відсутність форс-мажорних обставин, зауважує, що нарахування 70% річних за прострочення грошового зобов`язання не єнеустойкою, відсутні підстави для зменшення встановленого договором розміру відповідальності за несвоєчасний розрахунок. 
11.12.2023 р. від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про зменшення розміру стягуваних відсотків з 70% до 3% з посиланням на судову практику в господарських справах за позовами ТОВ «Адванс-Лізінг».
20.12.2023 р. відповідачем ОСОБА_1 подано заперечення на відповідь на відзив (Т. 2 а.с. 4-10), в якій відповідач наголошує на невірному розрахунку суми основного боргу, просить зменшити розмір відсотків річних з 70% до 3%, і при цьому просить в позові відмовити повністю. 
08.01.2023 р. від відповідача ОСОБА_2 (Т. 2 а.с. 18-22) надійшли письмові пояснення, аналогічні за змістом запереченням на відповідь на відзив, поданим відповідачем ОСОБА_1 

12.03.2024 р. позивач збільшив розмір позовних вимог (Т. 2 а.с. 61-64), просив стягнути з відповідачів солідарно 806 489,65 грн. основного боргу та 708 991,11 грн. 70% річних за прострочення розрахунку.
29.04.2024 р. до суду надійшла заява позивача (Т. 2 а.с. 85-86), в якій він просив закрити провадження в частині стягнення з відповідачів основного боргу в розмірі 450 000 грн. та ухвалити рішення про стягнення солідарно з відповідачів 356 489,4 грн. основного боргу та 708 991,11 грн. – 70% річних. 

16.07.2024 р. на стадії підготовчого провадження позивач зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідачів солідарно 792 141,45 грн. – 70% річних, а також просив залишити без розгляду заяву від 29.04.2024 р. про закриття провадження в частині, повернути надмірно сплачений судовий збір (Т. 2 а.с. 127 - 129). 

17.07.2024 р. та 18.07.2024 р. до суду надійшли клопотання відповідачів (Т. 2 а.с. 135-141, 193) про зменшення розміру стягнення 70% річних до 3% річних з посилання на те, що прострочення виконання грошових зобов`язань відповідача ОСОБА_1 з позивачем ТОВ «Адванс-Лізінг» відбулося через припинення ТОВ «Дніпровські енергетичні мережі» оплати відповідачу ОСОБА_1 грошових коштів за «зеленим тарифом». 
Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог судом прийнята. 
Справа розглядається в частині вимоги про стягнення 70 % річних в розмірі 792 141,45 грн. 
Процесуальні дії у справі:
-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2023 р. було відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження;
-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.07.2024р. підготовче провадження закрито. 

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 
Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 – 80 ЦПК України, встановлено, що 29.01.2021 р. між ТОВ «Адванс-Лізинг», який за договором є лізінгодавцем, та ОСОБА_1 , яка виступала за договором лізінгоотримувачем, був укладений договір фінансового лізингу № 5ФЛ-21, відповідно до умов якого лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу, а лізингоодержувач приймає Майно та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах договору. 
Відповідно до п.1.1. договору, ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення договору, найменування, марка, модель наведені в додатку №1 «Специфікація».
Відповідач ОСОБА_1 згідно умов договору отримала від позивача у платне користування сонячні інвертори та сонячні фотогальванічні модулі, зазначені у акті приймання-передачі (надалі – майно) на суму, що становить еквівалент 51 734,20 доларів США, та зобов`язалася сплачувати щомісячні платежі у строки та у розмірах згідно додатку №2 «Графік внесення лізингових платежів» до Договору (п. 3.1 договору). 
Відповідно до п. 4.2. договору, передача лізингодавцем і прийом лізингоодержувачем майна в лізинг здійснюється на підставі акту приймання-передачі майна за адресою: 49033, м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, буд.147. Майно вважається переданим лізингоодержувачу з дати підписання акта приймання-передачі майна.
Договірні зобов`язання позивач виконав в повному обсязі належним чином, шляхом передання відповідачу майна, що підтверджується актом приймання-передачі, підписаним Сторонами 19.03.2021.
Згідно пункту 2.1. договору, вартість майна становить гривневий еквівалент 51 734,20 дол. США, що розраховується за курсом продажу долару США, встановленим у міжбанківській інформаційній системі “УкрДілінг” (http://www.udinform.com/), сформованим на 16:00 за Київським часом (надалі – Міжбанківський курс) на дату, що передує даті укладання цього Договору, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі – Міжбанківський курс Договору), та на дату укладання цього Договору становить 1 456 059,06 (один мільйон чотириста п`ятдесят шість тисяч п`ятдесят дев`ять гривень 06 копійок) гривень, у тому числі ПДВ 242 676,51 грн. (надалі - Вартість Майна). Вартість Майна у гривні підлягає перерахунку за Міжбанківським курсом на дату, що передує даті підписання Акту приймання-передачі Майна, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі – Міжбанківський курс Акту приймання-передачі), відповідно до умов п. 2.1.1 Договору. 
У відповідності до п. 3.4. договору, розмір, склад, терміни сплати Лізингових платежів встановлюються в Графіку. Сума чергового Лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в Доларах США), зазначеної в Графіку, виходячи з Міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати лізингоодержувачем чергового Лізингового Платежу, зазначеного в Графіку, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (надалі – Міжбанківський курс Графіку). Такий порядок застосовується до усіх Лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті згідно з Договором. 
Згідно пунктів 3.4.1., 3.4.2 договору, у випадку, якщо лізингоодержувач здійснить оплату Лізингового платежу після строку його оплати, вказаного в Графіку, і на дату фактичної оплати Лізингового платежу Міжбанківський курс фактичної оплати Лізингового платежу буде більшим, ніж міжбанківський курс графіку, лізингоодержувач зобов`язаний здійснити оплату такого Лізингового платежу, виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати. У випадку, якщо Лізингоодержувач здійснить оплату Лізингового платежу раніше строку його оплати, вказаного в Графіку, платіж зараховується, виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати.
Відповідно до п.3.6. договору, датою сплати Лізингового платежу є дата зарахування коштів на поточний рахунок Лізингодавця. Якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше дня, який передує останньому робочому дню, за яким настає такий неробочий (вихідний, святковий або ін.) день.
У відповідності до Графіку внесення лізингових платежів Лізингоодержувач був зобов`язаний сплатити Лізингодавцю у період з 20.03.2021 до 20.04.2023 загальну суму лізингових платежів 37 392,64 доларів США, однак, грошові зобов`язання виконував несвоєчасно, допустив порушення строків розрахунку. Повний розрахунок за лізінговими платежами здійснив лише 30.05.2024 року. 
Відповідно до п. 8.1 договору у випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого Лізингового платежу, який встановлений в Графіку, Лізингоодержувач несе відповідальність перед Лізингодавцем у вигляді сплати сімдесяти процентів річних від суми простроченого Лізингового платежу. 
Перевіривши розрахунок 70% річних, зроблений позивачем, суд дійшов висновку, що він відповідає умовам договору та є арифметично правильним. 
Правовідносини між учасникам справи виникли з договірного зобов`язання, яке виникло на підставі договору, та відповідальності за його неналежне виконання та регулюються ст. 11, ст.ст. 509, 526, 598, 610, ч. 1 ст. 612 та ч. 2 ст. 615, ст. 625, ч. 3 ст. 551 ЦК України. 
Дослідивши докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, враховуючи наступне. 
За ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України). 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України). 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою ст. 598 ЦК України визначено, щозобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, /а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановл/ений договором або законом.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).
Враховуючи вищенаведене, встановлення в договорі фінансового лізингу відповідальності боржника в розмірі 70% річних від просроченого лізінгового платежу є правомірним. 
Відповідачами умови п. 8.1 договору фінансового лізингу про розмір відсотків за прострочення грошового зобов`язання не були ос порені, зустрічний позов про визнання договору частково недійсним ними не був пред`явлений. 

Розглядаючи клопотання відповідачів про зменшення розміру відсотків за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, суд бере до уваги поведінку відповідачів, зокрема відповідач ОСОБА_1 здійснила повний розрахунок лише 30.05.2024 р. (Т. 2 а.с. 118). 
Клопотання відповідачів про зменшення відсотків, нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, з 70% до 3% річних надійшли 17.07.2024 р. та 18.07.2024 р. 
Відповідачі надали розрахунок 3% річних, відповідно до змісту яких прострочення виконання зобов`язань носило систематичний та тривалий характер, чергові платежі вносилися з порушенням графіку платежів на строк більше одного року, що відповідачі визнали в наданих ними розрахунках (Т. 2 а.с. 132-133, 142-143). 
При цьому, не зважаючи на фактичне визнання в липні 2024 р. позову в частині стягнення 3% річних, відповідачі фактично визнані ними 3% відсотки річних позивачу не сплатили на момент ухвалення рішення. 
Разом з основним платежем перераховано відсотків 2112,15 грн., які судом враховуються як сплачені відсотки. 
Суд погоджується з доводами відповідачів щодо того, що відповідальність за прострочення платежу не має бути надмірною для відповідачів. 
На переконання суду, не є слушними посилання відповідачів на постанови господарських судів у справах за позовами ТОВ «Адванс-Лізинг» до суб`єктів господарювання (Т. 1 а.с. 192-223), оскільки вони не є релевантними до правовідносин, які виникли між учасниками даної справи: господарські спори стосувалися заборгованості сільськогосподарських підприємств, розташованих на тимчасово окупованих територія (інший суб`єктний склад та причини несвоєчасного розрахунку) перед ТОВ «Адванс-Лізинг» за сільськогосподарську техніку, отриману в лізинг, і період прострочення оплати був не тривалим.
Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Встановлення в договорі або законі відповідальності боржника за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
У постанові від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Отже, проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України, як і інші санкції, які носять компенсаційний характер, можуть бути зменшені судом, виходячи з конкретних обставин справи, та з урахуванням критеріїв, передбачених ч. 4 ст. 551 ЦК України.
В обґрунтування підстав для зменшення відсотків річних відповідач - 1 посилається на ті обставини, що ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» несвоєчасно оплачувалася вартість проданої електричної енергії за «зеленим» тарифом. Інших причин несвоєчасного розрахунку з відповідачем не наводить, належних і допустимих доказів зменшення розміру доходів фізичних осіб в період 2022-2024 року відповідачі не подали. В силу прямої вказівки ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Судом також береться до уваги, що іншої відповідальності відповідача ОСОБА_1 за прострочення виконання грошових зобов`язань, як-то пені або штрафу, договір фінансового лізингу не містить. 
Відповідальність у вигляді 70% річних за прострочення грошового зобов`язання визначена сторонами спору з дотриманням принципу свободи договору, встановленого у ст. 6 ЦК України. 
Суд також враховує настання загальновідомих обставин у вигляді повномасштабного вторгнення російських військ на територію України у 2022 р. 
Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, відповідно до якої необхідно дотримуватися розумного балансу між інтересами боржника та кредитора. 
З врахуванням наведеного, суд зменшує суму 70 відсотків річних, стягуваних з відповідачів, в 2 рази. 
Арифметичний розрахунок: 
794 253,00 грн. ?2 - 2 111,15 грн. = 395 014,35 грн. 

Щодо розподілу судових витрат. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При зверненні до суду з позовом про стягнення позивач мав сплатити 11 882 грн. 12 коп.
У зв`язку з тим, що судом зменшено розмір стягнутої з відповідача суми, та враховуючи, що спір виник внаслідок порушення відповідачами договірного зобов`язання, судові витрати покладаються на відповідачів: судовий збір в розмірі 5 941 (п`ять тисяч дев`ятсот сорок одна) грн. 06 коп. підлягає стягненню на користь позивача з кожного з відповідачів окремо. 
Позивачу, який зменшив розмір позовних вимог, підлягає поверненню судовий збір в розмірі  10 850,09 грн. з державного бюджету на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». 
Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 3, ст.ст. 12, 13, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ст.ст. 264- 265, 273 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ: 

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АДВАНС - ЛІЗИНГ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково. 
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Адванс-Лізинг» (ідентифікаційний код юридичної особи 36493872, м. Дніпро, вул. Собінова, буд. 1) 395 014 (триста дев`яносто п`ять тисяч чотирнадцять) грн. 35 коп. 

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Адванс-Лізинг» (ідентифікаційний код юридичної особи 36493872, м. Дніпро, вул. Собінова, буд. 1) судовий збір в розмірі 5 941 (п`ять тисяч дев`ятсот сорок одна) грн. 06 коп. з кожного з відповідачів окремо. 

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Адванс-Лізинг» (ідентифікаційний код юридичної особи 36493872, м. Дніпро, вул. Собінова, буд. 1) судовий збір в сумі 10 850 (десять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 09 коп. 

Дата складення повного судового рішення 31.07.2025 р. 

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя В.В.Спаї