ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

28 квітня 2026 року 	м.Суми	

Справа №585/349/26 
Номер провадження 22-ц/816/1923/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Черних О. М. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Замченко А. О. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», в інтересах якого звернулась ОСОБА_1 , на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2026 року, ухваленого в складі судді Євтушенкової В.І. в цивільній справі № 585/349/26 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

УСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст вимог позову
У січні 2026 року акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та сплаченого судового збору у розмірі 2662 грн.40 коп.
Позовні вимоги мотивовано тим, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 укладено кредитні договори: №3001076337601 від 13.07.2018, за яким позичальнику видано кредит у сумі 5987.6 грн.; №1001160616401 від 01.11.2018, за яким позичальнику видано кредит у сумі 6955.79 грн.; №2001076368201 від 07.12.2018, за яким позичальнику видано кредит у сумі 17044.96 грн.
Банк взяті на себе зобов`язання виконав, надав відповідачу кошти, відповідач в свою чергу допустив порушення укладених договорів, не виконує кредитні зобов`язання в зв`язку з чим, станом на 24.11.2025, утворилась заборгованість по вищевказаним кредитним договорам в сумі 38965,94 гривень. 
Позивач направив письмові вимоги (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.
Стверджував, що на даний час, відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договорами не погашає, що є порушенням законних прав АТ «Перший Український Міжнародний Банк», у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у загальному розмірі 38965.94 гривень.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2026 року позов акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 3001076337601 від 13.07.2018 року в розмірі 1256 грн 56 коп.; за кредитним договором № 100116616401 від 01.11.2018 року в розмірі 6375 грн. 19 коп., всього в розмірі 7631 грн. 75 коп. Вирішено питання про судові витрати. В решті вимог відмовлено.
Під час розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що встановлена позивачем відповідачу щомісячна плата (комісія) за послуги, які за законом повинні надаватись безоплатно, є нікчемна, а тому відмовив в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача комісії за кредитним договором № 3001076337601 від 13.07.2018 року в розмірі 1197,60 грн., та за кредитним договором № 100116616401 від 01.11.2018 року в розмірі 2590,79 грн. В задоволенні позовних вимог, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №2001076368201 від 07.12.2018 позивачу було відмовлено, оскільки до суду не наданого вказаного договору і з матеріалів справи не можливо встановити безспірність даного правочину.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник АТ «ПУМБ», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором №2001076368201 від 12.07.2018 – скасувати та винести нове рішення про задоволення позову в даній частині, в решті рішення суду не оспорюється. 
Апеляційну скаргу мотивував тим, що договір №2001076368201 від 12.07.2018 укладено з дотриманням норм закону, суд першої інстанції не з`ясував природу кредитних правовідносин, а також не дослідив належним чином письмові докази у їх сукупності, які були надані Банком в обґрунтування наявності кредитної заборгованості відповідача. В позовній заяві ставиться питання про стягнення заборгованості за договором №2001076368201 від 07.12.2018, в той час коли суду надано договір від №2001076368201 від 12.07.2018, скаржник зауважив, що є технічною опискою так само як у наданому розрахунку заборгованості по даному договору. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 березня 2026 року справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 24 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 24 березня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Позиція апеляційного суду 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам цивільного процесуального та матеріального законодавства України, а апеляційна скарга представника АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини справи
12.07.2018  ОСОБА_2 підписав Заяву №3001076337601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в якій просив надати йому кредит у розмірі 5987,60 грн., розмір процентної ставки, %річних 0,01 з 13.07.2018 по 12.01.2018, з 13.01.2019 - 0,01. Заява містить Графік платежів, погоджений сторонами Договору (а.с.7 зворот). Також, 12.07.2018 року сторонами правочину підписаній Паспорт споживчого кредиту (а.с.8). 12.07.2018 ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 5987,60 грн., що стверджується платіжною інструкцією (а.с.18). Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції, діючій з 06.04.2018 (а.с.8 зворот-14). Додано Виписку/особовий рахунок ОСОБА_2 за період з 12.07.2018 по 24.11.2025 щодо надання кредитних коштів по договору 3001076337601 від 12.07.2018 (а.с.28 зворот-29). Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором №300176337601 від 13.07.2018 станом на 24.11.2025 (включно) має борг у розмірі 2454,16 грн., який складає заборгованість по сумі кредиту 1255,93 грн., заборгованість по процентам 0,63 грн. та заборгованість по комісії 1197,6 грн. (а.с.22-23).
01.11.2018  ОСОБА_2 заповнено Анкету-заяву №1001160616401, якою він просить надати йому кредит у розмірі 6955,79 грн. на 24 місяці. Розмір процентної ставки 5,99. У поданій Заяві визначений порядок сплати комісії за видачу кредиту та комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Також Заява містить Графік платежів, із заявою позичальником підписаний паспорт споживчого кредиту (а.с.4 зворот). За даним договором, 01.11.2018 ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 6955,79 грн. (а.с.17 зворот).
Згідно розрахунку заборгованості за договором №1001160616401 загальний розмір заборгованості відповідача перед банком станом на 24.11.2025 складає 8965,98 грн., з якої 4716,25 грн. заборгованість по сумі кредиту, 1658,94 грн. заборгованість по процентам та 2590,79 грн. заборгованість по комісії (а.с.18 зворот-20). Додано Виписку /особовий рахунок з 01.11.2018 по 24.11.2025 по договору №1001160616401 від 01.11.2018 (а.с.24-25).
ОСОБА_2 направлялась письмова вимога (повідомлення) про сплату заборгованості в добровільному порядку за №КНО-44.2.2/1345 (а.с.14 зворот-15, 16). 
12.07.2018  ОСОБА_2 підписав Заяву №2001076368201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з проханням відкрити на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні та надати кредитну картку НОМЕР_2 , зі встановленим кредитним лімітом 1000 грн. Реальна річна процентна ставка 59,33. Орієнтовна загальна вартість кредиту 1255,10 грн (а.с.6 зворот). 
12.07.2018 відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту, який містить таку ж інформацію, як і Заява (а.с.7). Кредитний ліміт по даному договору на картці відповідача збільшувався, останній раз 21.05.2019 до 17044,96 грн.(а.с.17). Додано Виписку /Особовий рахунок відповідача з 12.07.2018 по 24.11.2025 вбачається про рух коштів по договору 2001076368201 від 12.07.2018 (а.с.25 зворот-28). Даний договір не є предметом позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором №2001076368201 від 07.12.2018, станом на 24.11.2025 (включно) має заборгованість в сумі 27545,8 грн., з яких 17044,96 грн. заборгованість за сумою кредиту, 10500,84 грн. заборгованість за процентами (а.с.20 зворот-21). 
Договір №2001076368201 від 07.12.2018 в матеріалах справи відсутній.
Мотиви з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Скаржник оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №2001076368201 від 12.07.2018 в решті розглянутих позовних вимог рішення першої інстанції не оскаржується.
Оскільки рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2026 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову відносно одного кредитного договору, тому в іншій його частині у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів рішення не перевіряється.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).
Відмовляючи у стягнення заборгованості за кредитним договором №2001076368201 від 07.12.2018 суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не надано підтвердження укладення договірних зобов`язань з відповідачем саме за даним договором, оскільки сам договір суду не був наданий, а додаткові документи за номером договору не можуть свідчити про наявність договірних зобов`язань між позивачем та відповідачем за вказаним правочином.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України).
Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд першої інстанції встановив, що позивачем надано договір №2001076368201 від 12 липня 2018 року, разом з тим останній на обґрунтування своїх позовних вимог не надав кредитний договір №2001076368201 від 07 грудня 2018 року та відповідного розрахунку заборгованості, від чого залежить правильне вирішення спору та факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем.
Доводи про те, що суд не встановив всі фактичні обставини справи, та посилання на технічну описку, на увагу не заслуговують, оскільки не спростовують обов`язку позивача довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, що є його процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.
Отже, з урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №2001076368201 від 07.12.2018 року.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не скористався своїм правом уточнити позовні вимоги і не позбавлений можливості звернутись із відповідним позовом в установленому законом порядку.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України)
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого суду залишається без змін, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених заявником апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції – відсутні.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами процесуального та матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Керуючись ст. ст.368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», Кущ Яни Василівни залишити без задоволення.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області 02 березня 2026 року в цивільній справі № 585/349/26 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -  	О. М. Черних	

Судді: В. І. Криворотенко 

А. О. Замченко