Справа № 466/4423/26
Провадження № 3/466/1643/26
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року м. Львів
Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Едер П.Т., з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , представника особи, що притягається до адміністративної відповідальності адвоката Заяць А. З. розглянувши матеріали, які надійшли з Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
в с т а н о в и в:
згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА № 214332 від 18.05.2026 року, 18.05.2026 близько 20:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 вчинив відносно своєї дружини гр. ОСОБА_2 психологічне та фізичне домашнє насильство, а саме висловлювався в її сторону нецензурною лексикою, словесно погрожував фізичною розправою, шарпав за одяг, штовхав та кинув на ліжко без заподіяння їй тілесних ушкоджень, однак завдав шкоду її психологічному здоров`ю, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
При розгляді матеріалів в суді особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину заперечив. Пояснив, що між ним та дружиною виник конфлікт на побутовому ґрунті через ревнощі, в процесі якого сторони висловлювали взаємні образи. Зазначив, що шкоди фізичному та психічному здоров`ю ОСОБА_2 не завдав. Просив закрити провадження відносно нього, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
При розгляді матеріалів в суді представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності адвокат Заяць А. З. просив закрити провадження відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
При розгляді матеріалів в суді потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що чоловік є військовослужбовцем і рідко буває вдома, конфлікт між ними виник на побутовому ґрунті, через ревнощі. ОСОБА_1 ображав її нецензурними словами на фоні ревнощів, вона у відповідь штовхнула його. Зазначила, що шкоди її психологічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_1 не завдав. На даний час вона з чоловіком примирилась, жодних претензій до нього не має, оскільки не вважає, що відносно неї було вчинено будь-яке насильство, між нею та чоловіком мала місце сімейна сварка, без будь-яких наслідків, просила закрити провадження відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, потерпілої, представника особи, що притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходжу наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами
Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.
У той же час, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» 07 грудня 2017 року № 2229-VIII.
Так, відповідно до п. 3 ч.1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Економічне насильство, згідно із Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", є формою домашнього насильства, що полягає у позбавленні доступу до фінансових ресурсів, майна, їжі, одягу, а також перешкоджанні у отриманні роботи, навчання, лікування тощо, з метою контролю над особою.
Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.
Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.
Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, полягає у вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо).
Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КпАП України, можуть бути як члени однієї сім`ї відповідно до визначеного поняття члена сім`ї у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та інші родичі та особи, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, в тому числі, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.
Разом з тим, сам по собі факт сімейної сварки або конфлікту, навіть у підвищеному емоційному тоні, не може автоматично свідчити про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, за відсутності доказів умисного приниження, психологічного тиску, залякування, контролю чи інших форм насильницької поведінки. 
Матеріали справи не містять: доказів завдання шкоди психічному та фізичному здоров`ю потерпілої, доказів наявності систематичності таких дій, висновків психологів або медичних документів, інших об`єктивних даних, які б підтверджували вчинення саме домашнього насильства, а не звичайного побутового конфлікту.
Крім того, враховується сприйняття події самою потерпілою, яка не вважає, що відносно неї мало місце сімейне насильство.
Складений працівниками поліції протокол сам по собі не є достатнім доказом вини особи, якщо він не підтверджений іншими належними та допустимими доказами.
Аналізуючи зазначені вище визначення домашнього насильства, яке ставиться у вину ОСОБА_1 у відповідності до ч. 1 ст.173-2 КУпАП, суд дійшов висновку, що за встановлених обставин у справі, мав місце звичайний короткочасний побутовий конфлікт між чоловіком та дружиною.
Суд не встановив і матеріалами справи не доведено, що поведінка ОСОБА_1 була спрямована на обмеження волевиявлення потерпілої, мала ознаки впливу та контролю над потерпілою, супроводжувалась проявами насильства, що є необхідними для кваліфікації дій, як психологічного насильства, як форми домашнього насильства в розумінні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Також у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що дії ОСОБА_1 викликали у потерпілої побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоду психічному чи фізичному здоров`ю потерпілої.
Наявність побутового конфлікту, який мав місце за конкретних встановлених судом обставин у справі, не може кваліфікуватись як домашнє насильство в розумінні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
На думку судді, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. 
Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У справах «Малофеева проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення прав захисту (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має право захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Факт вчинення насильства категорично заперечується, й нічим іншим, крім змісту самого протоколу про адміністративне правопорушення цей факт не підтверджується, дослідивши матеріали справи та письмові докази, враховуючи особу ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, характер вчиненого правопорушення, потерпіла просить не притягувати останнього до адміністративної відповідальності, та те, що дане правопорушення не потягло серйозних наслідків, приходжу висновку про відсутність доведеного у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
У відповідності ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Виходячи з викладеного, з врахуванням положень ч.1 п.1 ст.247 КУпАП вважаю, що в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, провадження в даній справі слід закрити.
Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закрити в зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту її винесення.
Суддя	  	П.  Т.  Едер