ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/69/26
11 травня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:
головуючої судді Дерех Н.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного агропромислового підприємства "ВОЛЯ-2000" до Державної митної служби України про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Приватне підприємство "ВОЛЯ-2000" (надалі, позивач) звернулося до суду з позовом до Державної митної служби України (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправною відмову Державної митної служби України, оформлену листом Держмитслужби №15/15-03-02/13/7329 від 19.12.2025 внести зміни до митної декларації №25UA403070008768U4 від 01.10.2025 року (тип ЕК 10 ДР) в частині зміни її граф №№36, 47, В, шляхом складання аркуша коригування до неї з урахуванням звільнення ПАП «Воля-2000» від сплати вивізного (експортного) мита за кодом пільги 063, передбаченої статтею 11 Закону України «Про ставки вивізного (експортного) мита на насіння деяких видів олійних культур» та у поверненні 1626557,20 гривень - суми вивізного (експортного) мита, сплаченого за митною декларацією від 01.10.2025 №25UA403070008768U4, шляхом формування електронного висновку про повернення з державного бюджету помилково сплачених сум митних платежів за формою згідно з додатком 2 Порядком повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 18 липня 2017 року № 643 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 25 жовтня 2019 року № 454), зобов`язати Державну митну службу України внести зміни до митної декларації №25UA403070008768U4 від 01.10.2025 року (тип ЕК 10 ДР) в частині зміни її граф №№36, 47, В, шляхом складання аркуша коригування до неї з урахуванням звільнення ПАП «Воля-2000» від сплати вивізного (експортного) мита за кодом пільги 063, передбаченої статтею 11 Закону України «Про ставки вивізного (експортного) мита на насіння деяких видів олійних культур» та повернути 1626557,20 гривень - суму вивізного (експортного) мита, сплаченого за митною декларацією від 01.10.2025 №25UA403070008768U4, шляхом формування електронного висновку про повернення з державного бюджету помилково сплачених сум митних платежів за формою згідно з додатком 2 Порядком повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 18 липня 2017 року № 643 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 25 жовтня 2019 року № 454). 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19 грудня 2025 року ПАП «ВОЛЯ-2000» засобами електронного зв`язку (електронна пошта) отримало відмову №15/15-03-02/13/7329 від 19.12.2025 Державної митної служби України на заяву від 18 грудня 2025 року позивача про повернення помилково сплачених сум митних платежів за митною декларацією від 01.10.2025 №25UA403070008768U4 зі сплатою вивізного (експортного) мита у сумі 1626557,20 гривень. У відмові відповідач вказав, що на момент вивезення цього товару за межі митної території України механізм документального підтвердження, необхідного для надання звільнення від сплати вивізного (експортного) мита сільськогосподарським товаровиробникам при здійсненні експорту власно вирощеної сільськогосподарської продукції та сільськогосподарським кооперативам, які експортують сою, ріпак та кользу, що вирощені членами цього кооперативу, визначений Постановою Кабінету Міністрів України №1256 від 03.10.2025 "Деякі питання підтвердження власного вирощування окремих видів сільськогосподарської продукції для цілей експорту", був відсутній, що унеможливлювало практичне застосування положень Закону України №4536 від 16.07.2025 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про інтегроване запобігання та контроль промислового забруднення" та з метою удосконалення окремих положень податкового законодавства". Таким чином, як зазначив відповідач у відмові, підстави для повернення сум вивізного (експортного) мита, сплачених за митною декларацією від 01.10.2025 № 25UA403070008768U4 при митному оформленні вказаного товару, відсутні. Позивач просить врахувати, що партія товару «Ріпак не ГМО українського походження (врожаю 2025 р.), насипом у 20/40-футових контейнерах» (код УКТЗЕД 1205109000) у кількості 775605/775200 кг (брутто/нетто), що була експортована до Непалу (митна декларація №25UA403070008768U4 від 01.10.2025 р.) є власно вирощеним позивачем, що підтверджується експертним висновком про походження товару №UAD54600R534 від 21.11.2025 року, виданим Львівською ТПП. Таким чином, позивач вважає, що вивізне мито, яке було сплачене відповідно до статті 11 Закону України «Про ставки вивізного (експортного) мита на насіння деяких видів олійних культур» у період з 04.09.2025 суб`єктами господарювання, які відповідно до цієї статті звільняються від його сплати, вважається надмірно сплаченим та повертається у порядку, визначеному статтею 301 Митного кодексу України та статтею 43 Податкового кодексу України, за умови наявності висновку про походження товару, виданого Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, що підтверджує власне вирощування відповідних товарів. За таких обставин, на думку позивача, дії відповідача є протиправними та такими, що порушують право позивача на повернення надмірно сплаченого у порядку, визначеному статтею 301 Митного кодексу України та статтею 43 Податкового кодексу України у період відсутності нормативного врегулювання можливості отримання пільги на сплату цього мита, у зв`язку із чим звертаюсь до суду із цим позовом.
Ухвалою суду від 09.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Просить врахувати, що питання з предмету спору даної справи відносяться до повноважень Тернопільської митниці, а не Державної митної служби України. Вказує, що при поданні 01.10.2025 до Тернопільської митниці митної декларації №25UA403070008768U4 для здійснення митного оформлення товарів “Насіння ріпаку, не для сівби …”, у графі 36 "Преференція" вказаної митної декларації декларантом було проставлено код пільги "000", що, на думку представника відповідача, вказує на відсутність митних преференцій та пільги щодо сплати вивізного мита. Отже, зазначає, що позивач самостійно при здійсненні митного оформлення товару вказав на відсутність митних преференцій та пільг щодо сплати вивізного мита. Зауважує, що декларантом у графі 47 митної декларації самостійно зроблено обрахунок митних та інших платежів. Також, зазначає, що на момент подання 01.10.2025 до митного оформлення митної декларації №25UA403070008768U4 у позивача були відсутні підстави для звільнення від сплати вивізного (експортного) мита, так як експертний висновок про походження товару №UAD54600R534 був виданий Львівською торгово-промисловою палатою 21.11.2025. Таким чином, вважає, що позивач є платником грошових зобов`язань, які самостійно ним були визначені для себе, а саме податкові зобов`язання зі сплати вивізного мита при вивезенні товарів за межі митної території України шляхом подання Тернопільській митниці митної декларації від 01.10.2025 №25UA403070008768U4 для митного оформлення та ці зобов`язання ним виконано шляхом сплати відповідних сум митних платежів до державного бюджету. Також, зазначає, що оскільки суми коштів, які були сплачені позивачем до державного бюджету не перевищують суми самостійно визначені ним у митній декларації від 01.10.2025 №25UA403070008768U4, тому відсутні підстави вважати такі суми як помилково та/або надміру сплаченими сумами митних платежів. Серед іншого, також зауважує, що питання щодо повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені не належить до компетенції Держмитслужби.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги, просить позов задовольнити повністю. Просить врахувати, що відповідно до пп. 5 п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України», Держмитслужба для виконання покладених на неї завдань має право скасовувати повністю або змінювати рішення територіальних органів Держмитслужби або їх посадових осіб, а також вживати передбачених законом заходів за фактами неправомірних рішень, дій або бездіяльності зазначених органів або посадових осіб. Отже, на думку представника позивача, відповідач здійснює керівництво, контроль та координацію діяльності своїх територіальних органів. Додатково зауважує, що, що Державна митна служба України є належним відповідачем у даній справі; кошти у сумі 1626557,20 (один мільйон шістсот двадцять шість тисяч п`ятсот п`ятдесят сім грн. 20 коп.) сплачувались на рахунок відповідача, що підтверджується платіжною інструкцією №684 від 01.10.2025. Окремо зазначає, що позовні вимоги сформовані таким чином, щоб максимально захистити порушені права позивача та є похідними.
Ухвалою суду від 28.01.2026 постановлено відмовити у задоволенні клопотання представника Державної митної служби України про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; відмовити у задоволенні клопотання представника Державної митної служби України про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 09.02.2026 постановлено виправити допущену описку в ухвалі суду від 09.01.2026 про відкриття провадження у справі №500/69/26, та замість невірно зазначеної назви позивача "Приватне агропромислове підприємство "ВОЛЯ" читати "Приватне агропромислове підприємство "ВОЛЯ-2000"; виправити допущену описку в ухвалі суду від 28.01.2026 у справі №500/69/26, та замість невірно зазначеної назви позивача "Приватне агропромислове підприємство "ВОЛЯ" читати "Приватне агропромислове підприємство "ВОЛЯ-2000".
Як встановлено судом, 01.10.2025 згідно платіжної інструкції №684 позивачем сплачено за митне оформлення ріпаку не ГМО українського походження (врожаю 2025 року) 1626557,20 грн. (один мільйон шістсот двадцять шість гривень п`ятсот п`ятдесят сім гривень 20 копійок) вивізного (експортного) мита. Партія товару «Ріпак не ГМО українського походження (врожаю 2025 р.), насипом у 20/40-футових контейнерах» (код УКТЗЕД 1205109000) у кількості 775605/775200 кг (брутто/нетто), що була експортована до Непалу (митна декларація №25UA403070008768U4 від 01.10.2025), що не заперечується відповідачем.
18.12.2025 позивачем до відповідача подано заяву про повернення помилково сплачених сум митних платежів. В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інтегроване запобігання та контроль промислового забруднення» та з метою удосконалення окремих положень податкового законодавства» від 16 липня 2025 року № 4536-ІХ, який вносить зміни до Закону України «Про ставки вивізного (експортного) мита на насіння деяких видів олійних культур» сільськогосподарські товаровиробники, які експортують власно вирощену сільськогосподарську продукцію, що класифікується за кодами 1201 та 1205 згідно з УКТ ЗЕД, звільняються від сплати вивізного (експортного) мита. Партія товару «Ріпак не ГМО українського походження (врожаю 2025 р.), насипом у 20/40-футових контейнерах» (код УКТЗЕД 1205109000) у кількості 775605/775200 кг (брутто/нетто), що була експортована до Непалу (митна декларація №25UA403070008768U4 від 01.10.2025 р.) є власно вирощеною ПАП «Воля-2000», що підтверджується експертним висновком про походження товару №UAD54600R534 від 21.11.2025 року, виданим Львівською ТПП. Позивач просив повернути помилково сплачену суму за митне оформлення ріпаку не ГМО українського походження (врожаю 2025 року) в сумі 1626557,20 грн, згідно платіжної інструкції №684 від 01 жовтня 2025 року, шляхом формування електронного висновку про повернення з державного бюджету помилково сплачених сум митних платежів за формою згідно з додатком 2 Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/ або надміру сплачених сум митних платежів затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 18 липня 2017 року № 643 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 25 жовтня 2019 року № 454).
Відповідачем 19.12.2025 року листом №15/15-03-02/13/7329 позивачу повідомлено про відсутність підстав для повернення помилково сплачених сум митних платежів за митною декларацією від 01.10.2025 № 25UA403070008768U4 зі сплатою вивізного (експортного) мита у сумі 1626557,20 гривень.
Вважаючи протиправною вказану відмову відповідача, що оформлена листом, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 23 частини першої статті 4 Митного кодексу України (далі, МК України), митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша статті 248 МК України).
За правилами частини першої статті 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Відповідно до пункту 6 частини восьмої статті 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів: відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про застосування заходів гарантування їх сплати: а) ставки митних платежів; б) застосування пільг зі сплати митних платежів; в) суми митних платежів.
При цьому, відповідно до пункту 1 Положення про Державну митну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (далі – Положення) Держмитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів. 
Згідно з пунктом 4 Положення Держмитслужба відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, організовує та забезпечує виконання територіальними органами митних формальностей відповідно до вимог законодавства з питань митної справи.
Пунктом 7 Положення встановлено, що Держмитслужба здійснює повноваження безпосередньо та через територіальні органи, до яких належать митниці та спеціалізовані органи. 
Поряд з цим, відповідно до частин першої та другої статті 546 МК України, митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на митні органи.
Митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, має окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та із своїм найменуванням і діє відповідно до Конституції України, цього Кодексу, інших нормативно-правових актів та на підставі положення, яке затверджується наказом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.
Тобто, Держмитслужба відповідно до своїх повноважень безпосередньо не здійснює повноваження із здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів.
Так, пунктом 11 Положення передбачено, що Голова Держмитслужби делегує керівникам територіальних органів (відокремлених підрозділів) Держмитслужби, зокрема, повноваження на виконання функцій, визначених Митним кодексом України, законодавством з митної справи, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на Держмитслужбу, законодавством про державну службу та іншими нормативно- правовими актами щодо, зокрема, прийняття рішень та підписання інших документів у межах повноважень, визначених Митним кодексом України, законами України, порядками, положеннями та інструкціями, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України, наказами Мінфіну та Держмитслужби (підпункт 281).
Повноваження із здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів здійснюють митниці, що у зонах своєї діяльності забезпечують виконання завдань, покладених на митні органи. 
Наказом Держмитслужби від 19.10.2020 № 460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів» відповідно до статті 211 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» утворено територіальні органи як відокремлені підрозділи Держмитслужби, зокрема Тернопільську митницю.
Як встановлено судом, позивачем для здійснення митних процедур відповідно вимог митного законодавства була подана митна декларація №25UA403070008768U4 від 01.10.2025 до Тернопільської митниці. Місце митного оформлення - Відділ митного оформлення № 3 митного поста "Тернопіль" Тернопільської митниці.
Таким чином, суд вважає, що правовідносини з питань митного оформлення товару у позивача виникли із Тернопільською митницею, а не з Державною митною службою України.
З цього приводу слід зазначити, що за змістом частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 25.11.1997 № 6-зп Суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.
При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.
Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.
Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення .
Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
Аналогічний висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 802/2474/17-а.
При цьому порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішеннями з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Відтак, оскільки повноваження щодо внесення змін до митної декларації №25UA403070008768U4 від 01.10.2025 року (тип ЕК 10 ДР) в частині зміни її граф №№36, 47, В, шляхом складання аркуша коригування до неї з урахуванням звільнення ПАП «ВОЛЯ-2000» від сплати вивізного (експортного) мита за кодом пільги 063, передбаченої статтею 11 Закону України «Про ставки вивізного (експортного) мита на насіння деяких видів олійних культур» належать саме Тернопільській митниці, на переконання суду, у спірному випадку право позивача відповідачем - Державною митною службою України не порушене.
Вирішуючи спір по суті слід також зазначити, що відповідно до частини третьої статті 301 МК України, помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. 
Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 №643, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.08.2017 за №976/30844, передбачено, що повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня їх виникнення.
Повернення сум відповідних митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 301 МК України, здійснюється за умови, що заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.
Платник податків подає до митниці Держмитслужби заяву довільної форми в паперовому вигляді або за допомогою засобів електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу, або в електронній формі за допомогою засобів ІТС Держмитслужби з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу, або в електронній формі через систему електронної взаємодії державних інформаційних ресурсів та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу. 
Вимогами пунктів 4,5 розділу ІІІ Порядку №643 визначено, що після надходження до митниці Держмитслужби заяви, поданої за допомогою засобів ІТС Держмитслужби в електронній формі, автоматично після перевірки засобами антивірусного захисту інформації вноситься до Реєстру опрацювання заяв на повернення (далі - Реєстр), який ведеться за допомогою засобів АСМО. Заяву платника, внесену до Реєстру, розглядають відповідні структурні підрозділи митниці Держмитслужби, за визначенням керівника митниці.
Підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету та відсутність у нього податкового боргу за допомогою засобів АСМО.
Співробітник Підрозділу до Реєстру вносить дату сплати і реквізити, за якими кошти перераховано до бюджету (код класифікації доходів бюджету, бюджетний рахунок, на який перераховано кошти, код за ЄДРПОУ територіального органу Казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок, та МФО Казначейства).
Таким чином, з огляду на викладені положення суд зазначає, що обов`язковою умовою для здійснення повернення надмірно сплачених сум митних та інших платежів є наявність факту надмірної сплати коштів, подання платником податків заяви у довільній формі про таке повернення до митного органу не пізніше 1095-го від дня виникнення надміру сплаченої суми із зазначенням напрямку перерахування коштів.
Також, законодавчою передумовою та необхідною обставиною для повернення платникам податків надмірно сплачених сум митних платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, є факт ухвалення митним органом висновку про повернення надмірно сплачених сум митних платежів.
З викладених положень законодавства також висновується, що у разі отримання заяви платника податків на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, оформленої у порядку, встановленому законодавством, орган Держмитслужби зобов`язаний підготувати електронний висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету, який в автоматичному режимі надсилають до Казначейства для виконання.
Разом з тим, на думку суду, в даному випадку самостійно визначена та сплачена сума за митне оформлення не підпадає під критерії помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені, оскільки при митному оформленні позивач не зазначив в митній декларації про наявність у нього будь-яких пільг. 
Також, слід зазначити, що питання щодо повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені не належить до компетенції Держмитслужби.
Позаяк, відповідно до пп. 18-4 п. 5 Положення Держмитслужба з метою організації своєї діяльності здійснює відомчий контроль за додержанням вимог законодавства, виконанням службових, посадових обов`язків в апараті Держмитслужби, її територіальних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, що належать до сфери її управління.
Відповідно до пп. 5 п. 6 Положення Держмитслужба для виконання покладених на неї завдань має право скасовувати повністю або змінювати рішення територіальних органів Держмитслужби або їх посадових осіб, а також вживати передбачених законом заходів за фактами неправомірних рішень, дій або бездіяльності зазначених органів або посадових осіб.
Однак, суд критично оцінює покликання представника позивача на пп. 5 п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року № 227 “Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України”, так як із відповідною заявою до Тернопільської митниці позивач не звертався, про що судом не здобуто доказів. 
Також, суд критично оцінює покликання позивача на експертний висновок про походження товару №UAD54600R534 від 21.11.2025, виданий Львівською торгово-промисловою палатою, так як вказаний експертний висновок складений вже після подання митної декларації №25UA403070008768U4 від 01.10.2025. 
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене, у спірному випадку суд констатує про відсутність порушеного права позивача, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити повністю.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено та підписано 11 травня 2026 року.
Копію рішення надіслати учасникам справи.
Реквізити учасників справи:
позивач - Приватне агропромислове підприємство "ВОЛЯ-2000" (місцезнаходження: вул. Незалежності, 70А, с. Перемилів, Чортківський р-н, Тернопільська обл.,48245 код ЄДРПОУ 30787570),
відповідач - Державна митна служба України (місцезнаходження: вул. Дегтярівська, 11-Г, м. Київ, 04119 код ЄДРПОУ:43115923).
Головуюча суддя Дерех Н.В.