Справа № 462/4393/24     Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г. М 
Провадження № 22-ц/811/4385/25    Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 травня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С. М.,
суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
секретар судового засідання – Федчун Н. С.,
з участю – заявника ОСОБА_1 , представника недієздатної ОСОБА_2 - адвоката Деманджара Я. П., представника заінтересованої особи Соломонко Ж. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки і піклування, про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,

ВСТАНОВИВ:

у травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою, в якій просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною, встановити над ОСОБА_2 опіку та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 опікуном над ОСОБА_2 .
Заява обґрунтована тим, що його мама ОСОБА_2 , має повних 63 роки. Проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з ним. Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 01 листопада 2023 року ОСОБА_2 отримує пенсію за віком інвалід І групи, підгрупа А загальне захворювання. Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії психіатричної МСЕК № 1 серія 12 ААГ №373624 від 27 вересня 2023 року ОСОБА_2 інвалід першої групи «А», безтерміново, загального захворювання, потребує постійного стороннього догляду, нагляду, допомоги. ОСОБА_2 обмежена у самообслуговуванні, у здатності самостійного пересування, у здатності до орієнтації, у здатності до спілкування, у здатності контролювати свою поведінку та потребує постійного стороннього догляду, безтерміново. ОСОБА_2 знаходиться на обліку з 01 серпня 2023 року у КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер». Згідно епікризу - виписці з історії хвороби № 807 хвора ОСОБА_2 , знаходилася на лікуванні в неврологічному відділенні з 22 січня 2019 року по 01 лютого 2019 року, діагноз ЦВХ ІІІ, прогресуюча дисциркуляторна енцефалопатія III, хвороба Альцгеймера, виражений психо-органічний синдром із значним когнітивним дефіцитом, дисліпідемія, скарги на порушення пам`яті, інколи періоди збудження, об`єктивно: загальний стан середньої важкості, часткове порушення орієнтації, контакт формальний через виражене когнітивне зниження, в`яла, астенізована, команди виконує частково, слабкість, сповільнена, малоформативна, акалькулія. Відповідно до консультативного висновку лікаря-рентгенолога (МРТ) від 26 січня 2019 року ОСОБА_2 , має атрофічні зміни кори головного мозку, менш виражені судинні зміни, враховуючи вищеописані атрофічні зміни та вік пацієнта МРТ картина може бути характерна для хвороби Альцгеймера. Заявник незнятої чи непогашеної судимості не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , його матір ОСОБА_2 проживає разом з ним, за медичною допомогою в НКП ЛМР «ЛОКПНД» не звертався, на наркологічному обліку в медичному центрі не перебуває. У зв`язку із наведеним просив заяву задовольнити.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: недієздатною.
В задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині вимог про встановлення опіки і призначення його опікуном недієздатної ОСОБА_2 , за поданням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування, відмовлено.
До призначення опікуна недієздатній ОСОБА_2 покладено на орган опіки та піклування – Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради обов`язки зі здійснення опіки над ОСОБА_2 .
Судові витрати віднесено на рахунок держави.
Визначено строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною у два роки з наступного дня після дня набрання рішенням законної сили.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши в грудні 2025 року апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині відмови у задоволенні вимог заяви про встановлення опіки та призначення опікуном, а також в частині покладення обов`язків опікуна на орган опіки та піклування скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог заяви.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при ухвалені оскарженого рішення не враховано, що суд ухвалив рішення в оскарженій частині без урахування інтересів недієздатної, адже поклав обов`язки з опіки над нею на сторонню особу, всупереч поданню органу опіки та піклування, яке відповідає вимогам закону та подано в належній процесуальній формі, у ньому зазначено конкретні обставини, які зумовлюють необхідність призначення опікуном саме заявника. Адже інші повнолітні родичі не можу виконувати ці обов`язки з об`єктивних причин (проживання окремо, в іншому населеному пункті, іншій країні, похилий вік). Зазначає, що він як син заявниці не надає своєї згоди щодо передачі своє мами під опіку жодному закладу. Призначення заявника опікуном не свідчить про спробу ухилитися від мобілізації, адже він працює на підприємстві, яке віднесено до критичної інфраструктури, а відтак є заброньованим.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення заявника та представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У статті 41 ЦК України визначено, що над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України).
Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016).
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
У відповідності до пункту 1 частини другої статті 293 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в порядку окремого провадження.
Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги (частина третя статті 296 ЦПК України).
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
Системно проаналізувавши зміст частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України можна дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі № 736/1508/17, від 23 листопада 2021 року в справі № 751/9572/19, від 28 лютого 2024 року в справі № 372/3474/21, від 24 липня 2024 року в справі № 727/597/24, від 27 листопада 2024 року в справі № 341/1526/23, від 04 грудня 2024 року в справі № 634/1126/23, від 28 травня 2025 року в справі № 641/7190/23 та від 14 вересня 2025 року в справі № 686/21841/24 (провадження № 61-4759св25), що свідчить про сталість судової практики щодо застосування частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України.
У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року в справі №753/1905/22 зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 грудня 2025 року в справі № 590/1440/23.
У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2022 року в справі №712/10043/20 додатково зазначено, що зацікавлена особа не позбавлена права звернутися до органу опіки та піклування з метою призначення її як опікуна недієздатної особи, який, у разі доцільності призначення її опікуном, уповноважений внести відповідне подання до суду.
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Згідно зі статтею 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.
Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням (частина перша статті 67 ЦК України).
Тобто, при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила опіки та піклування).
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Правил опіка (піклування) є особливою формою державної турботи, зокрема, про повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.
Згідно з пунктами 2.1, 2.4 Правил опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань. Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника).
Відповідно до пункту 3.1 Правил опіки та піклування для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.
Отже, опікуном може бути призначено не лише родича, а й осіб, які є близькими підопічному.
Згідно з підпунктами 3.2, 3.3 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.
Отже, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема, чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Частинами першою – третьою статті 294 ЦПК України визначено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині призначення його опікуном ОСОБА_2 та покладаючи обов`язки опікуна на орган опіки та піклування, суд першої інстанції виходив із того, що висновок щодо можливості призначення його опікуном суд оцінює як такий, що не містить будь-яких обґрунтувань чи мотивів з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а містить лише посилання на можливість заявника бути опікуном. Судом також зазначено, що відсутність заперечень щодо призначення заявника опікуном недієздатної, без належного обґрунтування у поданні щодо необхідності призначення опікуном саме останнього, самі по собі не можуть бути підставою для задоволення заяви. Поданий органом опіки та піклування висновок взагалі не містить жодної мотивації: чому саме ОСОБА_1 необхідно призначити опікуном, а не чоловіка недієздатної особи чи дочок такої, які зобов`язані опікуватися матір`ю. Окрім того, органом опіки і піклування всупереч визначеного законом порядку не з`ясовувався характер стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , не обстежувалися умови їх проживання, не досліджувалося питання можливості виконувати ОСОБА_1 опікунські обов`язки. Оскільки саме на орган опіки та піклування покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна, суд дійшов висновку, що до встановлення опіки і призначення опікуна недієздатній ОСОБА_2 , здійснення обов`язків з опіки над останньою необхідно покласти на Залізничну РА ЛМР як орган опіки і піклування.
Проте з такими висновками суду колегія суддів погодитись не може, входячи з такого.
Судом встановлено, що Залізничною РА ЛМР внесено до суду подання про призначення опікуном ОСОБА_2 – ОСОБА_1 .
З документів, які стали підставою для внесення подання, та були надані на виконання ухвали суду апеляційної інстанції Залізничною РА ЛМР убачається, що питання про можливість призначення ОСОБА_1 опікуном своєю матері ОСОБА_2 розглядалось на засіданні опікунської ради, яка на підставі аналізу поданих заявником документів, а саме, документів, які підтверджують, що він може бути опікуном, зокрема, може надавати послуги по догляду за особою з інвалідністю, проживає разом зі своєю мамою за однією адресою, дійшла висновку про доцільність внесення подання саме щодо нього, а не інших осіб, які не виявили бажання бути опікунами недієздатної.
Під час апеляційного розгляду Залізнична РА ЛМР підтримала подане ними подання про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 .
З матеріалів справи також убачається, що разом із заявником та недієздатною також зареєстровані діти доньки недієздатної ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , син доньки недієздатної ОСОБА_2 – ОСОБА_4 , а також чоловік недієздатної – ОСОБА_5 .
Поряд з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що місцезнаходження (місце проживання) чоловіка недієздатної – ОСОБА_5 не відоме (не встановлене), одна з доньок – ОСОБА_3 постійно проживає у Федеративній республіці Німеччина, інша, разом зі своєю сім`єю постійно проживає в Стрийському районі Львівської області. При цьому, обоє доньок написали заяви про те, щоб саме ОСОБА_1 був опікуном їхньої матері.
Також встановлено, що ОСОБА_1 надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період у зв`язку з його бронюванням.
Наведене дає підстави для висновку, що близькі родичі, які би могли бути опікуном ОСОБА_6 не можуть цього виконувати з об`єктивних причин.
Встановивши, що ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за мамою, яка визнана судом недієздатною, така проживає разом із заявником, є найближчою їй близькою особою, який може та бажає бути її опікуном, оскільки немає заборон, визначених статтею 64 ЦК України для осіб, що не можуть бути опікуном, звернувся до органу опіки та піклування з відповідною заявою, а останній подав до суду подання щодо доцільності призначення саме його опікуном, таке подання є достатньою обґрунтованим, складеним на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування, а під час апеляційного розгляду встановлено, що інші близькі особи, які можуть виконувати функції опікуна та виявили бажання бути таким, відсутні, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині призначення його опікуном недієздатної фізичної особи, а відтак безпідставно тимчасово поклав обов`язки опікуна над недієздатною на орган опіки та піклування, до вирішення питання про призначення опікуна в порядку, визначеному законодавством, оскільки це питання мало бути вирішеним під час розгляду цієї справи.
У зв`язку із викладеним, колегія суддів вважає мотиви суду, з яких він виходив відмовляючи в призначенні опікуном недієздатної ОСОБА_2 заявника, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
У постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року в справі №641/7190/23 зазначено, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому питанні, та належно мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого.
Якщо особа, яка виявила згоду та бажання бути опікуном недієздатної особи є військовозобов`язаним, в умовах воєнного стану орган опіки має належним чином з`ясувати питання доцільності призначення саме цієї особи опікуном, враховуючи закріплений у Конституції України обов`язок захисту Вітчизни та загальну мобілізацію, з урахуванням усіх обставин, зокрема здатності виконання функцій опікуна недієздатної особи іншими особами (див. постанови Верховного Суду від 04 червня 2025 року в справі №348/1679/24 та від 04 вересня 2025 року в справі № 343/187/24).
У справі, що переглядається ОСОБА_1 вважається військовозобов`язаним, проте має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з його бронюванням, яка на даний час не скасована.
У цьому зв`язку, колегія суддів враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року в справі №341/1526/23, згідно з яким висновки судів про те, що конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України має перевагу над бажанням особи бути опікуном недієздатного, не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства України у цій сфері, адже таким не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення військовозобов`язаного опікуном над недієздатною фізичною особою.
Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскарженій частині необхідно скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 щодо встановлення над недієздатною опіки та про призначення заявника її опікуном.
В решті, а саме в частині задоволення заяви про визнання особи недієздатною, рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відтак судом апеляційної інстанції не переглядається. 
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 листопада 2025 року в частині відмови в задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про встановлення над ОСОБА_2 опіки, призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатної ОСОБА_2 та покладення обов`язків зі здійснення опіки над ОСОБА_2 на орган опіки та піклування - Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення опіки та призначення опікуном недієздатної ОСОБА_2 задовольнити.
Встановити опіку над недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 опікуном недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий        С.М. Копняк

Судді:         С.М. Бойко

А.В. Ніткевич