Номер провадження: 22-ц/813/2140/26 
Справа № 522/9057/24
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2026 року м. Одеса 

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря - Венжик Л.С.,
переглянувши справу №522/9057/24 за позовом Релігійної організації «Церковне управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» до державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кравця Олександра Володимировича, державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Дунай Христини Богданівни про скасування рішень державних реєстраторів за апеляційною скаргою Релігійної організації «Церковне управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2025 року у складі судді Федчишеної Т.Ю., -
в с т а н о в и в :

Позивач Релігійна організація «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України», звернувшись 07 червня 2024 року до суду з вищеназваним позовом до державних реєстраторів КП «Агенція державної реєстрації», вказав, що організації на підставі Свідоцтва про право власності від 04 жовтня 2004 року серії НОМЕР_1 на праві власності належить адміністративний будинок (будинок пастора) загальною площею 1556,2 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок є пам`яткою культурної спадщини, внесеною Наказом Міністерства культури і туризму від 20 червня 2008 року №728/0/16-08 547 до Реєстру пам`яток місцевого значення (Будівля лютеранського училища (арх. Шейнс А.Е.) кін. ХІХ ст.). 
25 квітня 2014 року з Управлінням охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації укладено охоронний договір №04-02/1175.
18 вересня 2008 року з Одеською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки щодо земельної ділянки площею 990 кв.м, в межах якої розташований даний адміністративний будинок.
Протягом 2018-2021 років мали місце зміна керівництва, внутрішні перешкоди для здійснення функцій новим керівництвом тощо.
Після отримання доступу до адміністративної будівлі та документації було встановлено, що державними реєстраторами було прийнято рішення про реєстрацію за позивачем права власності на нежитлове приміщення площею 1319,7 кв.м та на квартиру площею 236,3 кв.м шляхом поділу адміністративного будинку.
Так, на підставі Висновку №16608-18 від 17 серпня 2018 року щодо технічної можливості поділу адміністративного будинку на нежитлову будівлю літ. «А» загальною площею 1319,7 кв.м та інші приміщення площею 236,3 кв.м:
державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Кравець О.В. прийнято 27 серпня 2018 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), згідно якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №27646342 про реєстрацію за ЦУ НЄЛЦУ права приватної власності на квартиру площею 236,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1630077051101;
державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Дунай Х.Б. прийнято 27 серпня 2018 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), згідно якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №27647970 про реєстрацію за ЦУ НЄЛЦУ права приватної власності на нежитлову будівлю площею 1319,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1630162751101.
В результаті прийнятих рішень державних реєстраторів розділ в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності позивача на адміністративний будинок закрито, замість нього здійснено реєстрацію на квартиру та нежитлове приміщення, чим порушено права позивача, гарантовані статтею 1 Протоколу 1 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод, стаття 41 Конституції України. 
Також, втрачено правовий зв`язок адміністративного будинку з земельною ділянкою, майнові права на яку належать ЦУ НЄЛЦУ на підставі Договору оренди землі від 18 вересня 2008 року. Для переоформлення права оренди земельної ділянки на право постійного користування в порядку статті 93 ЗК України ЦУ НЄЛЦУ звернулось до Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, на що отримало відповідь про розбіжності у відомостях про об`єкти, які розташовані на даній ділянці.
Крім того, реєстрація права власності на квартиру та нежитлове приміщення не відповідає дійсним обставинам, оскільки будь-який з цих об`єктів як окремо визначеної речі на місцевості не існує. Адміністративний будинок як архітектурний об`єкт не перебудовувався і залишився без змін, що створює невідповідність між юридичним визначенням та фактичним розміщенням на земельній ділянці, тобто поділ будинку був і залишається виключно «паперовим». 
Реєстрація права власності на квартиру та нежитлове приміщення мало наслідком втрату статусу пам`ятки культурної спадщини, охорону якої втілено як на законодавчому так і на договірному рівнях. 
Створення квартири (житлового приміщення) та нежитлового приміщення як окремих об`єктів мало наслідком реєстрацію місця проживання інших осіб в адміністративному будинку, супротив при виселенні, оскарження дій щодо виселення. 
В справі №522/13185/21 судовим рішенням від 26 жовтня 2021 року, залишеним без змін в апеляційному порядку постановою від 14 березня 2023 року відмовлено в задоволенні позову про усунення перешкод та вселенні колишнього ОСОБА_1 та членів його сім`ї до квартири.
В справі №522/17607/21 судовим рішенням від 25 жовтня 2022 року, залишеним без змін в апеляційному порядку постановою від 29 травня 2024 року задоволено позов ЦУ НЄЛЦУ до ОСОБА_2 та членів його сім`ї про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення без надання іншого житлового приміщення. 
Реєстрація права власності на квартиру та нежитлове приміщення за ЦУ НЄЛЦУ відбулася всупереч волі власника, з порушенням Статуту ЦУ НЄЛЦУ, статті 92 ЦК України, статей 17, 18 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».
Державні реєстратори при здійсненні реєстраційних дій мали встановити наявність фактичних та юридичних підстав для припинення права власності позивача на адміністративний будинок, підстави виникнення права власності на нежитлову будівлю та квартиру, перевірити повноваження заявника, а у випадку відсутності відповідних документів зупинити розгляд заяви про реєстрацію права власності із наступним прийняттям рішення про відмову в здійсненні реєстраційних дій, чого всупереч нормам закону здійснено не було.
У позові зазначено порушення допущені державними реєстраторами та невідповідність прийнятих ними рішень нормам чинного законодавства.
Щодо способу захисту порушеного права, зокрема, зазначено, що порушено право власності НЕЛЦУ, гарантоване статтею 1 Протоколу 1 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод, статті 41 Конституції України, статті 317, 319 ЦК України, згідно яких саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно, проте яке було порушено шляхом позбавлення права володіння, користування, розпорядження адміністративним будинком внаслідок проведення реєстрації права власності на квартиру та нежитлове приміщення. Метою здійсненні вказаних дій були наміри набуття права користування приміщеннями адміністративного будинку в якості квартири з подальшою реєстрацією в ній певними фізичними особами свого місця проживання, запереченням виселення. На даний час питання щодо проживання ОСОБА_2 вирішено в судовому порядку. Припинення права на адміністративний будинок з тих пір і на даний час є перешкодою для користування ним за цільовим призначенням з релігійною метою, а також розпорядження ним згідно визначених функцій. При цьому новостворені об`єкти не існують і ніколи не існували на місцевості, поділ адміністративного будинку був виключно «паперовим» з метою реєстрації права проживання в квартирі.
Таким чином, суб`єктний склад учасників та характер правовідносин вказують на виникнення цивільного спору, в яких позивач має право вимагати усунення перешкод в користуванні, володінні, розпорядженні приміщенням на підставі статті 391 ЦК України, а саме скасування рішень державних реєстраторів. Для усунення порушень права власності позивача необхідним є поновлення права власності на адміністративний будинок способом, передбаченим законом.
У розумінні статті 391 ЦК України та відповідно до чинної практики зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Позивач вважає ефективним засобом захисту усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом скасування рішень державних реєстраторів щодо реєстрації права власності на квартиру та нежитлове приміщення, що матиме наслідком поновлення права власності на адміністративний будинок на підставі свідоцтва про право власності від 04 жовтня 2004 року.
Щодо юрисдикції, зокрема, зазначено, що у відповідності до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власним майном. При цьому правовий акт, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта (ст.393 ЦК України). Усталеною судовою практикою визначено юрисдикцію спорів, спрямованих на захист права власності позивача як цивільних, навіть якщо порушення права відбулося внаслідок дій публічних осіб.
Позивач Релігійна організація «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» просив:
скасувати рішення державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Кравця О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 42709723, згідно якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №27646342 про реєстрацію права власності на квартиру площею 236,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1630077051101;
скасувати рішення державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Дунай Х.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 42711496, згідно якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №27647970 про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю площею 1319,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1630162751101 (т.1 а.с.1-17). 
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2024 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.67-68).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2024 року витребувано в Управлінні державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради матеріали реєстраційних справ на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 1630077051101 та об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 1630162751101 (а.с.84-85).
02 грудня 2024 року Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради надано до суду матеріали реєстраційних справ на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 1630077051101 та об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 1630162751101 (т. 1а.с.99-180).
Відповідачі відзиви не подали.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 березня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (т.1 а.с.185-186). 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2025 року провадження в справі закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України (не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства); роз`яснено, що розгляд позовної заяви здійснюється в порядку адміністративного судочинства (т.1 а.с.207-211). 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2025 року. 
В апеляційній скарзі Релігійна організація «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» просить на ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.2 а.с.1-9).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність необґрунтованість ухвали з підстав порушення норм процесуального права полягає у помилковості висновку суду про належність справи до адміністративної юрисдикції.
Відзиви на апеляційну скаргу не подані. 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
У відповідності до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. 
Згідно статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, а також інший спосіб, що встановлений законом.
За обставин даної справи порушено право власності Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України на адміністративний будинок загальною площею 1556,2 кв.м, що в цілому складається з нежитлової будівлі, відображеної у технічному паспорті від 02 жовтня 2002 року, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належний на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 04 жовтня 2004 року на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 03 вересня 2004 року №2865; державна реєстрація права власності на підставі вказаного свідоцтва проведена 15 грудня 2004 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», реєстраційний номер 9056495. 
Право власності право гарантоване статтею 1 Протоколу 1 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод, статтею 41 Конституції України, статтями 317, 319 ЦК України, згідно яких саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, проте яке було порушено шляхом позбавлення права володіння, користування, розпорядження адміністративним будинком внаслідок проведення реєстрації права власності на квартиру та нежитлове приміщення.
За доводами позивача реєстрація права власності на нежитлове приміщення площею 1319,7 кв.м та квартиру площею 236,3 кв.м шляхом поділу адміністративного будинку площею 1556,2 кв.м мала наслідком реалізацію намірів набуття права користування приміщенням адміністративного будинку в якості квартири з подальшою реєстрацію в ній місця проживання фізичних осіб, питання щодо права користування яких квартирою, вселення, виселення було предметом судового розгляду в інших цивільних справах; припинення права на адміністративний будинок є перешкодою для користування ним за цільовим призначенням з релігійною метою, а також розпорядження ним згідно визначених функцій; новостворені об`єкти не існували та не існують на місцевості, поділ адміністративного будинку переслідував мету реалізації права проживання. 
Суб`єктний склад учасників та характер правовідносин вказують на виникнення спору, в яких позивач вимагає усунення перешкод в користуванні, володінні, розпорядженні нерухомим майном на підставі статті 391 ЦК України шляхом скасування рішення державних реєстраторів.
Для усунення порушень права власності позивача необхідним є поновлення права власності на адміністративний будинок способом, передбаченим законом.
У розумінні статті 391 ЦК України та усталеної судової практики щодо застосування статті 391 ЦК України зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати усунення порушень права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю; ким саме спричинено порушене права та за яких підстав, значення не має.
Позивач обрав спосіб захисту права, яке вважає порушеним, шляхом усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю на адміністративний будинок скасуванням рішень державних реєстраторів про реєстрацію права власності на квартиру і нежитлове приміщення та, як наслідок, поновлення права власності на адміністративний будинок на підставі свідоцтва про право власності від 04 жовтня 2004 року.
Висновок суду про публічно-правовий спір у даній справі є помилковим.
Ухвала суду як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Учасники справи в судове засідання 25 червня 2020 року не з`явились, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи; позивачем надано клопотання про розгляд справи за відсутності сторони. Відтак, датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи у сенсі положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст.ст.379, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Релігійної організації «Церковне управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» задовольнити.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2025 року про закриття провадження в справі за позовом Релігійної організації «Церковне управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» до державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кравця Олександра Володимировича, державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Дунай Христини Богданівни про скасування рішень державних реєстраторів – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повну постанову складено 02 липня 2026 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Є.С.Сєвєрова 

О.М.Таварткіладзе